РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року, місто Звягель Житомирської області

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

(Справа № 285/775/25, провадження у справі № 2/0285/786/25)

розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Звягельського районного округу Житомирської області Качан Олена Олександрівна про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 в якому просить визнати недійсним договір дарування 20/100 ідеальних часток телятника АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського районного нотаріального округу Житомирської області Качан О.О. за реєстровим № 111 від 21.03.2018 року та скасувати запис про державну реєстрацію цього договору дарування (реєстраційний номер: 25351395 від 21.03.2018 року).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час укладання договору він вважав, що продає нерухомість відповідачу з відстрочкою платежу. Відтак договір дарування вважає удаваним, вчиненим для приховання правочину купівлі-продажу.

Перший час після укладення договору відповідач, хоча і не в повному обсязі, але виконував свої зобов`язання, а на початку лютого 2024 року припинив навіть будь-яке спілкування із позивачем, тим самим не виконавши у повному обсязі позадоговірні домовленості.

В грудні 2024 року, позивачу стало відомо, що відповідач намагається продати спірну нерухомість. Після цього, позивач, вивчивши укладені договори з`ясував, що вони не містять тих умов на яких він наполягав, та про які домовлявся з відповідачем.

Позивач керуючись статтею 235 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та посилаючись на те, що між ним та відповідачем фактично було укладено договір купівлі-продажу нерухомості з відстрочкою платежу, а також те, що договір дарування був оплатним, просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у поданому відзиві позовні вимоги не визнала. Посилаючись на те, що оскільки позивач ОСОБА_1 під час укладання договору дарування розумів його зміст та бажав настання саме тих наслідків, які в зазначено в договорі, будь-яких заперечень не висловлював та доказів на підтвердження своїх вимог суду не надав, просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, який закінчився 21.03.2021 року.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просять задовольнити.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що 21.03.2018 року було укладено договір дарування, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 подарував відповідачу ОСОБА_4 20/100 ідеальних часток телятника АДРЕСА_1 , що розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,0763 га з кадастровим номером :03:000:0902 (а.с.5, 6)

Крім того, цього ж дня позивач ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу, продає відповідачу ОСОБА_4 вищезазначену земельну ділянку, що розташована під 20/100 ідеальних часток телятника. (а.с.7-9)

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Ураховуючи, що при укладенні удаваного правочину волевиявлення учасників правочину (як зовнішній прояв волі) не відповідає їх внутрішній волі, суд бере до уваги юридичні факти, з якими закон пов`язує певні правові наслідки, а саме:

укладання в один день договору дарування 20/100 ідеальних часток телятника та договору купівлі-продажу земельної ділянки під цим телятником;

пояснення свідка ОСОБА_5 , який в судовому засіданні показав, що він та відповідач ОСОБА_4 разом займалися бізнесом та придбали у позивача ОСОБА_1 частину телятника, шляхом оформлення договорів дарування, а саме ОСОБА_4 20/100 ідеальних часток, а собі 29/100 ідеальних часток. За спільною домовленістю з ОСОБА_4 вони зобов`язалися сплачувати ОСОБА_1 щомісячно суму не меншу 500 дол.США та повністю розрахуватися до 2023 року. Вартість двох часток складала 23 000 дол.США. Він періодично сплачував кошти за себе і за ОСОБА_4 в період 2018-2022 рік, а в 2022 році вони з ОСОБА_4 припинили співпрацю і кожен в подальшому повинен був сам розраховуватися. Чому ОСОБА_4 не сплачував кошти йому не відомо. Крім того, під час розрахунку з позивачем ОСОБА_1 , останній писав розписки про отримання від нього коштів;

пояснення свідка ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні показала, що вона була присутня під час розмови ОСОБА_1 , який є її чоловіком, та ОСОБА_5 і ОСОБА_4 де вони обговорювали купівлю-продаж телятника за 23 000 дол.США. При цьому домовлялися про продаж телятника у розстрочку, а оформлення провести договором дарування щоб було дешевше;

пояснення свідка ОСОБА_7 , яка є донькою позивача, яка показала, що телятник було відчужено батьком оскільки йому була потрібна операція;

розписки позивача ОСОБА_1 про отримання від ОСОБА_5 коштів, як розрахунок за придбаний телятник №3 (а.с.127-134)

Крім того, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 не навів жодних мотивів на спростування доводів позивача та пояснень свідка ОСОБА_5 , а також причини передачі йому ОСОБА_1 в дар частини телятника, з яким він не перебуває у родинних відносинах.

Відтак, встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Така правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема Касаційним господарським судом у постанові від 04.07.2018 у справі N 916/935/17 та Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі N 916/933/17.

На відміну від договору купівлі-продажу, договір дарування є безоплатним, а тому встановлення вищенаведених фактів свідчить про те, що укладений договір дарування 20/100 ідеальних часток телятника є удаваним, оскільки між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 фактично було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна у розстрочку.

Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Таким чином, оскільки між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 фактично було укладено договір купівлі-продажу 20/100 ідеальних часток телятника у розстрочку, вимог щодо застосування норм права, які регулюють відносини між сторонами відповідно до договору купівлі-продажу позивачем не заявляється, тому суд надає лише оцінку правочину щодо відповідності його закону.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі N 905/1227/17 (провадження N 12-112гс18).

За змістом статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Докази згідно вимог ст.ст. 77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач звертаючись з даним позовом до суду повинен був надати суду докази з яких можливо було б встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсними на момент його вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Суд звертає увагу, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, а тому під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених позивачем вимог.

Такий принцип знайшов своє відображення у ч.1 ст.13 ЦПК України, в якій вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись з позовом до суду позивач заявив вимогу про визнання договору дарування недійсним з підстав його удаваності та оплатності. При цьому вимогу про визнання договору дарування удаваним позивачем не заявлено.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання договору дарування недійсним з підстав його оплатності, позивач посилався на висновки ВС України від 18.06.2014 р. №6-69цс14, від 21.10.2015 р. №6-202цс15, від 02.12.2015 р. №6-2087цс15, від 16.03.2016 р. №6-93цс16. .

Як неодноразово зауважував Верховний Суд у своїй практиці, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

У вищезазначених висновках ВС України, на які посилається позивач, вирішувалися спори щодо визнання договорів дарування недійсними укладених внаслідок помилки, оскільки особа вважала, що укладає договір довічного утримання.

Суд вважає, що зазначені висновки ВС України не можуть бути застосовані судом оскільки вони були зроблені у неподібних до цього спору правовідносин.

Отже, виходячи з вищевикладеного та враховуючи те, що позивач та його представник вимогу про визнання договору дарування удаваним не заявляли, доказів, що правочин, який було укладено між позивачем та відповідачем суперечить вимогам закону не надали, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Звягельського районного округу Житомирської області Качан Олена Олександрівна про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 14.05.2025 року.

Головуючий