П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року м. Миколаїв

справа №484/4819/24

провадження №22-ц/812/807/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю. В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Максютенко О. А. у приміщенні суду у м. Первомайську Миколаївської області, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про визнання боргу незаконним, скасування його та повернення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року ОСОБА_1 подав до суду вказаний вище позов, який обґрунтовував наступним.

Позивач вказував, що у 2004 році він та інші мешканці міста Первомайську Миколаївської області за власні кошти здійснили роботи щодо прокладки підземного газопроводу, а тому фактично стали його власниками.

У 2014 році посадовими особами Первомайської міської ради Миколаївської області газові мережі міста було передано у господарське відання ПАТ «Миколаївгаз».

15 серпня 2024 року позивач отримав від ТОВ «Газорозподільні мережі України» листа про наявність у нього заборгованості з розподілу газу на суму 5148,88 грн.

ОСОБА_1 наголошував на тому, що він є співвласником газопроводу, прокладеного у м. Первомайську, а тому стягнення з нього плати за користування належним йому газопроводом є безпідставним.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати його борг перед ТОВ «Газорозподільні мережі України» у сумі 5148,88 грн; повернути йому незаконно сплачені 3264 грн.

27 лютого 2025 року позивач збільшив позовні вимоги, де просив визнати незаконним та скасувати його борг перед ТОВ «Газорозподільні мережі України» у сумі 5148,88 грн; повернути йому незаконно сплачені 6050,50 грн; стягнути моральну шкоду у розмірі 20 000 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн.

Обґрунтовуючи спричинення йому моральної шкоди, позивач посилався на те, що відповідач постійно погрожує йому відключити газопостачання та незаконно вимагає від нього сплату коштів.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

ТОВ «Газорозподільні мережі України» проти задоволення позову заперечувало, вказуючи на те, що воно є оператором газорозподільної мережі, в тому числі у м. Первомайську Миколаївської області. Товариство правомірно нараховувало ОСОБА_1 плату за надані послуги, оскільки він користується газом.

Відповідач вважав недоведеними твердження позивача про заподіяння йому моральної шкоди.

Посилаючись на зазначене, ТОВ «Газорозподільні мережі України» вказувало на безпідставність вимог позивача.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог не довів.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для повторного розгляду.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_1 наполягав на тому, що він є співвласником газопроводу, прокладеного до його будинку, а тому він не має сплачувати за послугу з розподілу природного газу. За такого, відповідач безпідставно нараховує йому плату за цю послугу та вимагає її сплати.

Посилаючись на незаконність зазначених дій ТОВ «Газорозподільні мережі України», ОСОБА_1 просив його апеляційну скаргу задовольнити.

Доводи інших учасників справи

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

02 березня 2024 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Газорозподільні мережі України» договір розподілу природного газу по АДРЕСА_1 шляхом підписання заяви-приєднання (особовий рахунок НОМЕР_1 ).

Із розрахунку річної замовленої потужності, розрахунку заборгованості випливає, що ОСОБА_1 отримував цю послугу і у 2021-2023 роках.

07 серпня 2024 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» склали повідомлення на ім`я ОСОБА_1 про те, що він має заборгованість по оплаті послуги з розподілу природного газу на суму 5148,88 грн. Товариство попередило позивача, що 19 серпня 2024 року буде здійснено припинення розподілу природного газу за несвоєчасну оплату послуги.

16 серпня 2024 року ОСОБА_1 подав до ТОВ «Газорозподільні мережі України» заяву про укладення договору реструктуризації заборгованості за розподіл природного газу строком на шість місяців. У заяві ОСОБА_1 повідомлено відповідача про те, що ним 16 серпня 2024 року здійснено платіж на суму 1030 грн.

30 серпня 2024 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Газорозподільні мережі України» договір про реструктуризацію заборгованості, яка виникла за період з жовтня 2023 року до серпня 2024 року, і становила 4118,88 грн, шляхом її погашення щомісячно у сумі 686,48 грн протягом шести місяців.

Відповідно до розрахунку заборгованості за надані ОСОБА_1 послуги з розподілу природного газу загальна сума заборгованості за період з 01 жовтня 2023 року до 28 лютого 2025 року становить 1849,20 грн, оскільки ОСОБА_1 , починаючи з серпня 2024 року, перерахував на погашення заборгованості 5830 грн.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.317, 321, 391 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Абзацом 2 пункту 1 глави 3 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем (далі Кодекс ГРС), затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2493, визначено, що споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу.

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС).

Відповідно до пункту 1 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії.

З 01 жовтня 2023 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» наділені правом провадження господарської діяльності з розподілу природного газу на території Миколаївської області (постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 26.12.2022 № 1839 та від 29.09.2023 №1769).

Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частина перша статті 1167 ЦК України регламентує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що він є співвласником газопроводу, прокладеного до його будинку у м.Первомайську Миколаївської області, а тому він не має сплачувати за послугу з розподілу природного газу. За такого, відповідач безпідставно нараховує йому плату за цю послугу та вимагає її сплати. Обґрунтовуючи спричинення йому моральної шкоди, позивач посилався на те, що відповідач постійно погрожує йому відключити газопостачання та незаконно вимагає від нього сплату коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог не довів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Наявні у матеріалах справи докази свідчать, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» здійснює на території Миколаївської області ліцензовану діяльність з розподілу природного газу, за яку нараховує споживачам зазначеної послуги відповідну плату.

ОСОБА_1 є споживачем послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», що підтверджується фактом підписання ним 02 березня 2024 року заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу, а також договору від 30 серпня 2024 року про реструктуризацію заборгованості.

Враховуючи зазначене, твердження позивача щодо незаконності нарахування та стягнення з нього відповідачем плати за розподіл природного газу є безпідставними.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки з досліджених судом доказів не вбачається заявлених позивачем порушень його прав.

Посилання позивача на те, що він є співвласником газопроводу до його будинку, а тому не повинен сплачувати послугу з розподілу природного газу, колегія суддів відхиляє, бо наявні у матеріалах справи докази не свідчать про відсутність у нього обов`язку оплачувати надану послугу з розподілу природного газу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 22 травня 2025 року.