Справа № 130/2543/24
Провадження № 22-ц/801/825/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 рокуСправа № 130/2543/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г.,

учасники справи:

позивач Фермерське господарство «Дзялів»,

відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Дзялів» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2025 року, ухвалене у складі судді Шепеля К. А. в залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У серпні 2024 року ФГ «Дзялів» звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про переведення прав покупця.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 листопада 2013 року між ФГ «Дзялів» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди № б/н земельної ділянки із кадастровим номером :03:003:0129, площею 2,0820 га, яка розташована на території Кам`яногірської сільської ради Жмеринського району.

18 грудня 2013 року даний договір зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції Яременюк І. О.

Згідно із п. 8 договору оренди земля передається в оренду строком на 25 років з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 22 договору оренди щодо переважного права орендаря на отримання орендованої земельної ділянки у власність, сторони керуються нормами ст. 9 ЗУ «Про оренду землі», відповідно до якої орендар, який відповідно до закону може мати у власності орендовану земельну ділянку, має переважне право на придбання її у власність у разі продажу цієї земельної ділянки, за умови, що він сплачує ціну, за якою вона продається, а в разі продажу на аукціоні - якщо його пропозиція є рівною з пропозицією, яка є найбільшою із запропонованих учасниками аукціону. При цьому орендодавець зобов`язаний повідомити в письмовій формі орендаря про намір продати земельну ділянку третій особі із зазначенням її ціни та інших умов, на яких вона продається. У разі відмови орендаря від свого переважного права на придбання орендованої земельної ділянки до нового власника такої земельної ділянки переходять права та обов`язки орендодавця за договором оренди цієї земельної ділянки. Орендар також може придбати земельну ділянку, що перебуває в оренді, за умови згоди орендодавця на продаж цієї земельної ділянки.

03 травня 2024 року приватний нотаріус Жмеринського району нотаріального округу Вінницької області Лавренов Р. І. на адресу ФГ «Дзялів» надіслав лист повідомлення № 72-01 про намір власника вказаної земельної ділянки сільськогосподарського призначення щодо її продажу.

31 травня 2024 року позивач на адресу нотаріуса надіслав лист № 71 про намір скористатися преважним правом купівлі земельної ділянки відповідно до умов договору.

Втім 10 липня 2024 року ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки із кадастровим номером :03:003:0129, площею 2,0820 га, яка розташована на території Кам`яногірської сільської ради Жмеринського району, із ОСОБА_2 .

Вважаючи свої права порушеними, ФГ «Дзялів» звернулось в суд із цим позовом, у якому просило перевести на нього права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу від 10 липня 2024 року, посвідченим приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Левреновим Р. І. та зареєстрованим у реєстрі за №1145, щодо земельної ділянки із кадастровим номером :03:003:0129, площею 2,0820 га, яка розташована на території Кам`яногірської сільської ради Жмеринського району.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, в зв`язку із тим, що ФГ «Дзялів» повідомило нотаріуса про своє бажання скористатися переважним правом купівлі земельної ділянки неналежним чином, оскільки справжність підпису у надісланій позивачем заяві не засвідчена нотаріально у відповідності до вимог частини третьої статті 130-1 Земельного кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 28 лютого 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Рибчинський В. П.

Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 03 березня 2025 року та 05 березня 2025 року відповідно витребувано справу із суду першої інстанції і залишено апеляційну скаргу без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2025 року справу призначено до розгляду на 01 травня 2025 року о 09 год 30 хв., в подальшому розгляд справи було відкладено на 15 травня 2025 року о 09 год. 10 хв. та 22 травня 2025 року о 09 год. 10 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.

Представник ФГ «Дзялів» зазначає, що ч. 3 ст. 130-1 ЗК України містить суперечливі положення щодо нотаріального засвідчення підпису у заяві про намір придбання земельної ділянки особою, яка має переважне право. Окрім того із системного аналізу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, вбачається, що нотаріальному засвідченню підлягають підписи фізичних осіб.

На переконання позивача, надісланий нотаріусу лист про намір купівлі земельної ділянки підписаний головою фермерського господарства та скріплений відповідною печаткою юридичної особи, що повністю відповідає вимогам ДСТУ 4163:2020, а тому нотаріус помилково не взяв його до уваги, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача Подунай Я. В., просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив на апеляційну скаргу від іншого учасника справи до суду не надійшов.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

Представник відповідача Подунай Я. В. в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки не повідомила, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

20 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ФГ «Дзялів» було укладено договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером :03:003:0129, яка знаходиться на території Кам`яногірської сільської ради Жмеринського району Вінницької області строком на 25 років (а. с. 9-14).

18 грудня 2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області Яременюк І. О. вказаний договір було зареєстровано (а. с. 17-18).

03 травня 2024 року приватний нотаріус Лавренов Р. І. надіслав на поштову адресу ФГ «Дзялів» повідомлення про намір ОСОБА_1 щодо продажу орендованої земельної ділянки разом із проектом договору купівлі- продажу (а. с. 23-28).

У відповідь на повідомлення, 03 червня 2024 року голова ФГ «Дзялів» Шершун В. М. надіслав приватному нотаріусу Лавренову Р. І. цінним листом з описом вкладення лист про бажання скористатись переважним правом купівлі вказаної земельної ділянки, про день та час укладання договору просив його повідомити. Лист нотаріус отримав 04 червня 2024 року (а. с. 29-32).

10 липня 2024 року ОСОБА_3 відчужила вказану земельну ділянку ОСОБА_2 , за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Лавреновим Р. І. (а.с. 19-22)

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч. 2 ст. 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання, крім випадків, якщо предметом договору найму (оренди) є державне або комунальне майно.

За правилами статті 9 Закону України «Про оренду землі» орендар, який відповідно до закону може мати у власності орендовану земельну ділянку, має переважне право на придбання її у власність у разі продажу цієї земельної ділянки, за умови, що він сплачує ціну, за якою вона продається, а в разі продажу на аукціоні - якщо його пропозиція є рівною з пропозицією, яка є найбільшою із запропонованих учасниками аукціону.

Орендодавець зобов`язаний повідомити в письмовій формі орендаря про намір продати земельну ділянку третій особі із зазначенням її ціни та інших умов, на яких вона продається.

Отже, вказані норми права надають відповідному суб`єкту (наймачу, орендарю) переважне право купити (придбати) річ, якою він користується на законних підставах за договором найму (оренди), за умови належного виконання таким суб`єктом своїх обов`язків у тому разі, якщо така річ буде пропонуватися до продажу в період законного користування.

У відповідності до статті 130-1 ЗК України переважне право купівлі земельних ділянок сільськогосподарського призначення мають такі суб`єкти:

а) у першу чергу - особа, яка має спеціальний дозвіл на видобування корисних копалин загальнодержавного значення (металічні руди кольорових металів, металічні руди благородних металів, металічні руди рідкіснометалевих та рідкісноземельних металів, радіоактивних металів, електро- та радіотехнічна сировина), якщо відповідно до інформації, отриманої з Державного земельного кадастру, така земельна ділянка знаходиться в межах ділянки надр, наданої такій особі у користування, крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що перебувають у власності особи, яка використовує земельну ділянку на праві власності, оренди, емфітевзису, суперфіцію, а також крім земельних ділянок для садівництва;

б) у другу чергу - орендар земельної ділянки.

Суб`єкт переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення другої черги може реалізувати таке право у разі відсутності суб`єкта переважного права першої черги або відмови суб`єкта першої черги від реалізації такого права. Суб`єкт переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення може відмовитися від реалізації такого права шляхом подання нотаріусу відповідної заяви, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально. Відмова суб`єкта переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення від реалізації такого права на земельних торгах здійснюється в порядку, визначеному статтями 135-139 цього Кодексу.

За наявності переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення її власник зобов`язаний не пізніш як за два місяці до дня укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки зареєструвати намір щодо продажу земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У разі якщо продаж земельної ділянки сільськогосподарського призначення здійснюється не на земельних торгах, заява про державну реєстрацію такого наміру подається у визначений цією частиною строк нотаріусу, який здійснюватиме нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу в межах його нотаріального округу за місцезнаходженням земельної ділянки або за зареєстрованим місцем проживання (місцезнаходженням) власника земельної ділянки, або нотаріусу, який його заміщує, разом з проектом такого договору. Нотаріус зобов`язаний протягом трьох робочих днів повідомити про такий намір суб`єктів переважного права цінним листом з описом вкладень та повідомленням про вручення або особисто під розписку. Суб`єкт переважного права вважається повідомленим про зазначений намір також у разі його відмови отримати повідомлення, про що є відповідна позначка, або якщо повідомлення повернулося до нотаріуса у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Суб`єкт переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення, який бажає скористатися таким переважним правом, зобов`язаний повідомити про це нотаріуса цінним листом з описом вкладень та повідомленням про вручення або особисто під розписку. Протягом місяця з дня отримання такого повідомлення нотаріус за погодженням із продавцем земельної ділянки повинен призначити день і час укладення договору купівлі-продажу та повідомити про це суб`єкта переважного права купівлі земельної ділянки, який виявив бажання скористатися таким правом, цінним листом з описом вкладень та повідомленням про вручення. Повідомлення про бажання скористатися переважним правом купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення може бути надано лише суб`єктом такого права, який на момент надання згоди відповідно до закону може набувати у власність таку земельну ділянку.

У разі якщо протягом місяця з дня, коли суб`єкт переважного права був належним чином повідомлений нотаріусом про намір щодо продажу земельної ділянки, суб`єкт переважного права, який відповідно до цього Кодексу має право набувати у власність земельну ділянку, не повідомив належним чином нотаріуса про своє бажання скористатися переважним правом шляхом подання нотаріусу заяви, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально, або відмовився від укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, або не з`явився для укладення такого договору у день і час, призначені нотаріусом (за умови отримання повідомлення про вручення суб`єкту переважного права повідомлення про призначення дати та часу укладення договору купівлі-продажу або повідомлення про відмову від отримання такого повідомлення або якщо повідомлення повернуто нотаріусу у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання), вважається, що такий суб`єкт переважного права відмовився від свого переважного права.

У разі якщо суб`єкти переважного права першої та другої черги, належним чином повідомлені про намір щодо продажу земельної ділянки, не скористалися своїм переважним правом купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення у порядку та спосіб, встановлені цією статтею, або надали відмову від реалізації свого переважного права шляхом подання нотаріусу заяви, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально, договір купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення на умовах, визначених проектом такого договору, може бути укладений з третьою особою у будь-який час після державної реєстрації наміру щодо продажу такої земельної ділянки, незалежно від строку, передбаченого абзацом першим цієї частини.

У разі продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення з порушенням переважного права її купівлі суб`єкт переважного права, який відповідно до цієї статті може реалізувати таке право, має право пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором купівлі-продажу повинен сплатити покупець.

У разі продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення з порушенням переважного права її купівлі, суб`єктом якого є особа, яка не може набувати право власності на земельну ділянку, і якщо така особа передала переважне право особі, яка може набувати зазначене право (у тому числі після продажу такої земельної ділянки), особа, якій передано переважне право, має право пред`явити до суду позов про переведення на неї прав та обов`язків покупця у порядку, визначеному цією частиною.

Переважне право купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення може бути передано його суб`єктом іншій особі, яка відповідно до закону може набути у власність таку земельну ділянку.

Передача переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення здійснюється за письмовим договором між суб`єктом переважного права та особою, якій передається таке право. Переважне право купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення, передане іншій особі, підлягає державній реєстрації в порядку, передбаченому для державної реєстрації обтяжень речових прав на земельні ділянки.

Про передачу переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення особа, яка передає переважне право, зобов`язана письмово повідомити власника земельної ділянки протягом трьох робочих днів з дня державної реєстрації переходу такого права. Повідомлення здійснюється цінним листом з описом вкладень та повідомленням про вручення або особисто під розписку.

Передача переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення може бути здійснена до або після державної реєстрації наміру власника земельної ділянки щодо її продажу.

До особи, якій передано переважне право купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення, переходять усі права та обов`язки попереднього суб`єкта такого права за правовідносинами, пов`язаними з реалізацією такого права.

Як встановлено судом на момент виявлення власницею земельної ділянки із кадастровим номером :03:003:0129, площею 2,0820 га, яка розташована на території Кам`яногірської сільської ради Жмеринського району, наміру її відчужити вказана земельна ділянка перебувала в оренді у ФГ «Дзялів» на підставі відповідного договору.

На підтвердження належного виконання умов договору оренди щодо виплати орендної плати позивачем надано відповідні платіжні інструкції (а. с. 34-38).

Отримавши від приватного нотаріуса повідомлення про намір власника земельної ділянки щодо її продажу за 183 500 грн, голова ФГ «Дзялів» у межах визначеного строку надіслав на адресу нотаріуса лист, у якому повідомив, що реалізує належне йому право та скористається переважним правом купівлі земельної ділянки за вказаною ціною.

Отже, при продажі земельної ділянки із кадастровим номером :03:003:0129, площею 2,0820 га, яка розташована на території Кам`яногірської сільської ради Жмеринського району, були порушені переважні права орендаря на її купівлю.

Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що надісланий ФГ «Дзялів» лист про бажання скористатися переважним правом купівлі земельної ділянки є належним повідомленням про намір придбання земельної ділянки.

Так, відповідно до витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань головою ФГ «Дзялів» є ОСОБА_4 (а. с. 39-40).

Надісланий лист містить підпис голови ФГ «Дзялів» та печатку юридичної особи.

Згідно із п. 5.23. ДСТУ 4163:2020 юридичні особи, що відповідно до положення (статуту) мають гербову печатку або основну круглу печатку юридичної особи із зазначенням найменування та ідентифікаційним кодом ЄДРПОУ, можуть засвідчувати на документі підпис посадової (відповідальної) особи.

Апеляційний суд зазначає, що отримавши 04 червня 2024 року лист позивача, нотаріус протягом понад місяць до укладення договору купівлі-продажу не був позбавлений можливості з`ясувати дійсні наміри ФГ «Дзялів» щодо придбання земельної ділянки, втім припустився формалізму.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що у надісланому нотаріусом ОСОБА_5 повідомленні про намір власника земельної ділянки щодо її продажу серед ряду перерахованих ним норм про порядок реалізації переважного права купівлі не зазначено про нотаріальне посвідчення підпису у відповідному листі.

З огляду на викладене твердження представника відповідача про неналежне повідомлення ФГ «Дзялів» про намір реалізувати переважне право придбання спірної земельної ділянки у зв`язку із відсутністю нотаріального посвідчення підпису голови фермерського господарства, є безпідставним.

Відповідно до ч. 4 ст. 362 ЦК України позивач у справах про переведення прав та обов`язків покупця зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

В справі що розглядається позивач ФГ «Дзялів» 22 серпня 2024 року вніс грошові кошти в розмірі 183 500 грн на депозитний рахунок (а. с. 41), що відповідає ціні, за якою земельна ділянка була продана ОСОБА_2 (пункт 4.1 Договору купівлі-продажу від 10 липня 2024 року).

З огляду на викладене, апеляційний суд виснує, що ФГ «Дзялів» звернулося до суду за захистом свого порушеного майнового права у належний спосіб з доведенням належними та обґрунтованими доказами свого переважного права покупця у договорі купівлі-продажу від 10 липня 2024 року, вніс на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області грошову суму, яка за договором сплачена продавцеві, а тому заявлений позов підлягає задоволенню, на що суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого дійшов до помилкових висновків при вирішенні справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки позов та апеляційна скарга ФГ «Дзялів» підлягають задоволенню, судові витрати зі сплати судового збору у судах першої та апеляційної інстанції у розмірі 9 084 грн (а. с. 8, 48, 123) підлягають стягненню з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 4 542 грн з кожної.

Окрім того адвокат Путілін Є. В. ставив питання про стягнення із відповідачів на користь ФГ «Дзялів» понесені ним судові витрати на правничу допомогу суді першої інстанції у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Із матеріалів справи вбачається, що інтереси ФГ «Дзялів» під час розгляду справи у суді першої інстанції представляв адвокат Путілін Є. В. на підставі договору про надання правової допомоги № 115 від 20 серпня 2024 року та ордеру (а. с. 42, 102).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвокат надав детальний опис робіт від 13 січня 2025 року, квитанцію про сплату 5 000 грн (зворот а. с. 102, 103).

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Матеріали справи не містять доказів заперечення стороною відповідачів щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, а тому враховуючи викладене, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності розміру судових витрат на правничу допомогу, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача понесених ним судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, тобто по з 2 500 грн з кожної.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Дзялів» задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Фермерського господарства «Дзялів» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про переведення прав покупця задовольнити.

Перевести на Фермерське господарство «Дзялів» права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу від 10 липня 2024 року, посвідченим приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Левреновим Р. І. та зареєстрованим у реєстрі за №1145, щодо земельної ділянки із кадастровим номером :03:003:0129, площею 2,0820 га, яка розташована на території Кам`яногірської сільської ради Жмеринського району.

Виплатити ОСОБА_2 вартість земельної ділянки із кадастровим номером :03:003:0129, площею 2,0820 га, яка розташована на території Кам`яногірської сільської ради Жмеринського району, вказану у договорі купівлі-продажу від 10 липня 2024 року, посвідченому приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Левреновим Р. І. та зареєстрованому у реєстрі за №1145, у розмірі 183 500 грн (сто вісімдесят три тисячі п`ятсот грн), внесену Фермерським господарством «Дзялів» на депозитний рахунок суду.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Фермерського господарства «Дзялів» по 4 542 грн (чотири тисячі п`ятсот сорок дві грн) понесених ним судових витрат зі сплати судового збору у судах першої та апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Фермерського господарства «Дзялів» по 2 500 грн (дві тисячі п`ятсот грн) понесених ним судових витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський