Справа № 195/789/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

13.05.2025 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Скрипченка Д.М., за участю секретаря судового засідання Левкович Н.М., відповідача у справі ОСОБА_1 , представника позивача, адвоката Єланського О.Г., (в режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Томаківського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник, - адвокат Єланський Олег Геннадійович, до ОСОБА_1 , про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач у справі, звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів, які стягувалися щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 16.11.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно, просить стягувати щомісячно з нього на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН - НОМЕР_2 , аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 06.05.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у справі, ОСОБА_2 , з відповідачкою ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.06.2007 року до 16.02.2018 року, від якого вони мають неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 16.02.2018 року шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно судового наказу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2018 року позивач сплачує аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 16.11.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

20 березня 2021 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_5 .

Від даного шлюбу у них народилась спільна дитина - донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На теперішній час його дружина ОСОБА_1 , у зв`язку з перебуванням в декретній відпустці, а також малолітня донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повністю знаходяться на утриманні позивача. Окрім того, у зв`язку з військовими діями та постійними обстрілами м.Запоріжжя, вони з дружиною та малолітньою донькою вимушені були переїхати як ВПО до смт.Покровське Синельниківського району Дніпропетровська область, де проживають як ВПО в орендованому житлі, за яке сплачують додаткові кошти.

В зв`язку з цим позивач змушений звернутися до суду із даною позовною заявою.

Ухвалою судді від 23 травня 2024 року у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

07.08.2024 року відповідач подала до суду відзив на позов з доданими до нього документами.

В даному відзиві відповідач посилаються на те, що позивач не надав жодного належного доказу про підтвердження погіршення його матеріального стану. У додатках наявні тільки свідоцтво про шлюб від 20.03.2021 року серія НОМЕР_3 та свідоцтво про народження від 23.06.2021 року серія НОМЕР_4 . Однак, ці документи ніяким чином не підтверджують погіршення матеріального стану позивача як платника аліментів.

Позивачем не надано довідку із податкової інспекції про розмір його доходів, а отже, не можливо у повній мірі дослідити ту обставину, на яку у позовній заяві посилається позивач, а саме про тяжкий матеріальний стан. Окрім того, позивач проходив військову службу, та отримував заробітну плату, а отже у нього був офіційний дохід. Позивач отримує пільги на оплату житлово-комунальних послуг за адресою його місця реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , як учасник бойових дій. Однак, фактично за цією адресою не проживає, отже отримує пільги на свою банківську картку, однак даних підтверджень не надав до суду.

У Акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 29.04.2024 року наданим позивачем як додаток до позовної заяви вказано, що родина проживає у орендованому приміщенні, однак ніяких офіційних підтверджень, а саме договору оренди не надано.

Окрім того, відповідач зазначає, що старший син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить навчання на денній формі (контракт) за спеціальністю «Стоматологія» у Комунальному закладі «Кам`янський фаховий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради», що підтверджується довідкою від 01.09.2023 року вих. №2361. Відповідно до договору про надання освітніх послуг №185 від 03.08.2023 року відповідач сплачує за навчання сина у розмірі 22 000 грн. за навчальний рік, а також несе витрати за проживання у гуртожитку, щомісячно 600 грн., що підтверджується договором від 01.09.2023 року.

Тобто, відповідач несе додаткові витрати на навчання сина, а тому, у позивача немає підстав для зменшення розміру аліментів.

Відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою судді від 13.05.2025 року у справі було закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Єланський О.Г. позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, та на підставі зібраних у справі доказів.

Відповідач заперечувала проти позову та прохала суд відмовити позивачу в його задоволенні, через повну його безпідставність, необґрунтованість позовних вимог, та відсутністю належних та допустимих доказів.

В судовому засіданні встановлено, що позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що на даний час визначений судовим рішенням розмір аліментів є завеликим для позивача, оскільки його сімейний стан змінився. Він перебуває у повторному шлюбі від якого має малолітню дитину. Дружина та дитина позивача перебувають на його утриманні.

У встановлений судом строк відповідачкою направлений відзив на позов. Вона вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки позивачем не доведено погіршення його матеріального стану. Зміна його сімейного стану, створення нової сім`ї, народження дитини та перебування на його утриманні дочки та дружини від другого шлюбу не можуть бути підставами для зменшення розміру аліментів. Оскільки вона фактично самотужки утримує дітей.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши представника позивача та відповідача, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про зміну розміру аліментів, слід відмовити з наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Як з`ясовано судом, ОСОБА_2 , з відповідачкою ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.06.2007 року до 16.02.2018 року, від якого вони мають неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 16.02.2018 року шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно судового наказу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2018 року позивач сплачує аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 16.11.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

20 березня 2021 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_5 .

Від даного шлюбу у них народилась спільна малолітня дитина - донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На теперішній час його дружина ОСОБА_1 , у зв`язку з перебуванням в декретній відпустці, а також малолітня донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повністю знаходяться на утриманні позивача. Окрім того, у зв`язку з військовими діями та постійними обстрілами м.Запоріжжя, вони з дружиною та малолітньою донькою вимушені були переїхати як ВПО до смт.Покровське Синельниківського району Дніпропетровська область, де проживають як ВПО в орендованому житлі, за яке сплачують додаткові кошти.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У ст.192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосована при наявності відповідних обставин для цього.

При розгляді справ зазначеної категорії до предмета доказування відносяться обставини, які свідчать про існування змін, що відбулись в матеріальному чи сімейному становищі платника аліментів, і що саме такі зміни вплинули на його здатність сплачувати аліменти в присудженому судовим рішенням розмірі.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів необхідно з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні даного спору, суд враховує висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20, відповідно до яких зменшення розміру аліментів можлива лише в разі доведення позивачем належними та допустимими доказами факту погіршення майнового стану платника аліментів, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Так, Верховний Суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. На цьому наголосив Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2024 року по справі № 591/6388/22.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)».

Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

До позовної заяви, оформленої відповідно до вимог ЦПК України, обов`язково додаються докази, що обґрунтовують позовні вимоги (зміна розміру аліментів), а саме: докази зміни матеріального стану (довідки про доходи батьків, кредитні договори, будь-які інші документи, які можуть бути підтвердженням зміни матеріального становища, його погіршення).

Позивач зазначає, що не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки змінився його сімейний стан і на його утриманні ще перебувають малолітня дочка та дружина.

На підтвердження погіршення майнового стану у зв`язку із народженням другої дитини позивач не надав суду доказів на підтвердження зменшення його доходу, відсутності рухомого/нерухомого майна у його власності, розмір отримуваних дружиною доходів, наявності у них потреби у додатковому утриманні малолітньої дочки (лікування тощо).

Отже, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, а наявність іншої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Твердження позивача про те, що він має на утриманні іншу малолітню дитину від іншого шлюбу та утримує дружину, яка перебуває у декретній відпустці, не заслуговують на увагу, оскільки права однієї дитини не можуть порушуватися за рахунок іншої.

Оскільки, позивачем не доведено, що відбулась зміна сімейного стану, а погіршення стану здоров`я безпосередньо ускладнило його матеріальний стан, що могло свідчити про неможливість позивача сплачувати аліменти відповідно до присудженого розміру, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.13,14,82,206,223,259,263-265,268,274-279,352,354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

у задоволенні позову ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник, - адвокат Єланський Олег Геннадійович, до ОСОБА_1 , про зміну розміру аліментів, - відмовити.

Повний текст рішення складено 22.05.2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя: Д.М.Скрипченко