Справа № 203/6114/24
Провадження № 2/0203/348/2025
22 квітня 2025 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Іваницької І.В.
за участю секретаря судового засідання Гапонової К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі,
27 жовтня 2024 року від представника позивача ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська надійшли матеріали вищезазначеної позовної заяви.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в період з 02.04.2018 по 07.10.2024 працював у ТОВ «Краснолиманське». 07.10.2024 позивач був звільнений за ст.38 КЗпП України. Однак, з моменту звільнення до подачі даної позовної заяви з позивачем не проведений остаточний розрахунок по заробітній платі, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 02.04.2018 по 07.10.2024 в сумі 440 268, 34 грн. Крім того, відповідачем в порушення ст. 44 КЗпП України не проведено виплату вихідної допомоги при звільненні, у зв`язку з чим позивач просить стягнути вказану допомогу в сумі 266 398, 89 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2024, цивільну справу №203/6114/24 було розподілено головуючому судді Іваницькій І.В., яка передана канцелярією суду 29.10.2024.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.
Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. 30.01.2025 від представника позивача Трун О.В. до суду надійшла заява про розгляд справи без її та позивача участі.
Відповідач в судові засідання не з`явився, явку повноважного представника до суду не забезпечив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку через АТ «Укрпошта», а також шляхом внесення судових повісток до АСДС, які автоматично направлені в електронний кабінет відповідача, та згідно довідок про доставку електронних листів, судові повістки доставлені до цих скриньок, однак участі у цих судових засіданнях представник відповідача не приймав, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надав.
З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст. 280 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку, про що в судовому засіданні постановлено ухвалу.
Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 , що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 02.04.2018 по 07.10.2024, останній запис про те, що позивача звільнено з ТОВ «Краснолиманське» згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком (а.с.21-22).
Судом було вжито заходи щодо витребування від відповідача відомостей про розмір заборгованості по заробітній платі позивача (в тому числі розмір компенсації за дні невикористаної відпустки), а також про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні), проте відповідач неодноразово проігнорував постановлені з цього приводу судом ухвали від 06.11.2024 та 03.02.2025.
Відповідно до ст. 148 ЦПК України судом було застосовано до відповідача захід процесуального примусу у виді штрафу за невиконання ухвал про витребування доказів, однак останній так і не надав витребувані відомості, у зв`язку з чим суд ухвалює рішення на підставі доказів, наданих позивачем.
Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з Пенсійного фонду України від 27.10.2024 відповідачем ТОВ «Краснолиманське» нараховано позивачу заробітну плату за період з 02.04.2018 по 07.10.2024 у сумі 2 925 561, 02 грн (після утримання обов`язкових платежів та зборів) (а.с.20).
Водночас, як вбачається з виписки АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку позивача, на яку він отримував заробітну плату, ТОВ «Краснолиманське» перерахувало заробітну плату в сумі 2 485 292, 68 грн.
Отже з наведеного встановлено, що відповідач заборгував заробітну плату за період з 02.04.2018 по 07.10.2024 у сумі 440 268, 34 грн.
Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст.ст.76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 94 КЗпП заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно ст.22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України регулюються нормами трудового законодавства.
Строки виплати заробітної плати визначаються статтею 115 КЗпП, згідно якої заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
В разі звільнення особи з підприємства, власник або уповноважений ним орган відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Оскільки судом встановлено, що при звільненні з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, заборгованість відповідача по заробітній платі за період з 02.04.2018 по 07.10.2024 становить 440 268, 34 грн. Викладене є безумовною підставою для задоволення заявленого позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі.
Крім того, оскільки при звільненні позивач не отримав вихідну допомогу, позов в цій частині також підлягає задоволенню.
За приписами статті 44 КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Звертаючись до суду з позовом, позивач просив суд стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків, застосувавши положення пункту 12.15 Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 (далі Галузева угода).
Відповідно до пункту 12.15 Галузевої угоди працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з Підприємства (структурного підрозділу, відособленого підрозділу, філіалу, товариства і ін.) (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі (у тому числі на Підприємствах колишнього СРСР) і середнього заробітку, але не менше: при стажі роботи в галузі понад (років)
для жінокдля чоловіків
- 7,5- 10- одного середньомісячного заробітку;
-12,5- 15- двох середньомісячних заробітків;
-17,5- 20- трьох середньомісячних заробітків.
Таким чином, основоположним при визначенні розміру вихідної допомоги за пунктом 12.15 Галузевої угоди є стаж роботи звільненого працівника.
Згідно трудової книжки, наявної в матеріалах справи, вбачається, що трудовий стаж позивача понад 20 років.
З огляду на викладене, суд при визначенні розміру вихідної допомоги виходить з приписів статті 44 КЗпП, згідно з якою при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у ст. 38 цього Кодексу (на підставі якої позивача і було звільнено), працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку.
Відтак, зважаючи на те, що під час звільнення з позивачем йому не було виплачено вихідну допомогу, її розмір становить 266 398, 89 грн.
Розрахунок середнього заробітку проведено судом у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок).
За правилами, встановленими абзацом четвертим пункту 2 Розділу ІІ Порядку, обчислення середньої заробітної плати проводиться виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Розділом ІV Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед звільненням 2 відпрацьованих місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством.
Заробітна плата позивача за 2 місяця, що передували звільненню, згідно з наданими ним доказами становить 177 599, 39 грн.
Таким чином, сума середньої заробітної плати за цей час становить: 177 599, 39 ? 45 х 22,5 = 88 799,63 грн, тобто вихідна допомога за 3 місяці становить 266 398, 89 грн (з утриманням з цих сум обов`язкових платежів і зборів).
У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 7066, 67 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 116, 233 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», ст.ст.12, 13, 76-82, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем, третьою особою в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складений 09.05.2025.
Суддя І.В. Іваницька