Справа № 524/5847/25
Провадження № 2/524/4419/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 року Суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука Нестеренко С.Г. розглянув матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Управління СБУ у Полтавській області про скасування арешту накладеного на нерухоме майно у кримінальному провадженні,

В С Т А Н О В И В:

До суду в системі «Електронний суд» в порядку цивільного судочинства надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління СБУ у Полтавській області про скасування арешту накладеного на нерухоме майно у кримінальному провадженні, за ЕЦП представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

У позовній заяві поставлені вимоги про зняття арешту накладеного постановою слідчого СВ Управління СБУ у Полтавській області від 10 (13 - представник позивача вказує у позовній заяві дві дати ухвалення постанови) лютого 2012 року на квартиру АДРЕСА_1 відповідно реєстраційні номери обтяжень від 13 лютого 2012 року за №№ 12157824 та 12157986, та про припинення вказаних обтяжень.

Вказано, що арешт майна було накладено слідчим у ході досудового розслідування у кримінальній справі № 445.

У подальшому кримінальне провадження було закрито постановою старшого слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області від 16.05.2017 р. зі зняттям арешту накладеного на квартиру постановою слідчого вказаного органу досудового розслідування від 12 травня 2017 року.

В обґрунтування позову зазначалося, що позивач є власником квартири, продовження існування арештів на квартиру позбавляє її права на мирне володіння належним їй майном та суперечить Конституції та ЦК України.

Суддя вивчив матеріали позовної заяви та дійшов висновку, що у відкритті провадження у цивільній справі має бути відмовлено з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини у параграфі 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У відповідності до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити з прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи тощо.

Згідно до ч. 1 ст. 1 ЦПК України вказаний Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Відповідно аб. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. В аб. 2 ч. 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних індивідуальних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, те, що суб`єктний склад такого спору включає, як правило, фізичну особу, яка є стороною цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин (стаття 19 ЦПК України).

Як постає з доданої до позовної заяви копії свідоцтва про право власності на житло квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 .

Арешти на квартиру було накладено слідчим СВ УСБУ України в Полтавській області у ході досудового розслідування у кримінальній справі, розслідування якої було передано до іншого органу досудового розслідування - Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області, де було закрито постановою старшого слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області від 16.05.2017 р. зі зняттям арешту накладеного на квартиру постановою слідчого вказаного органу досудового розслідування від 12 травня 2017 року.

Досудове розслідування у справі завершене, арешт з неї (квартири) було знято.

У позовній заяві зазначено посилання щодо різних дат постанов слідчого СВ УСБУ в Полтавській області про накладення арешту.

Матеріали позовної заяви не містять повних та достовірних відомостей, і відповідних доказів щодо вжиття заходів про усунення описок у кримінальному провадженні вказаними органами досудового розслідування, подання позивачем та її представником відповідних клопотань про усунення описок, тощо, повного фактичного виконання постанови про скасування арешту, продовження досудового розслідування, звернень не тільки до слідчого судді, а й до суду у порядку кримінального судочинства з відповідними заявами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 272/469/21 сформулював такі правові висновки.

Позивач оскаржує арешт, накладений у межах кримінального провадження за правилами КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Ця правова норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України 2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Отже, у визначенні порядку звільнення майна з-під арешту потрібно керуватися правилами КПК України 1960 року.

Порядок щодо скасування арешту на майно було передбачено таким чином - на підставі постанови слідчого в порядку частини шостої 126 КПК України 1960 року, або судом під час попереднього судового засідання в порядку статті 253КПК України 1960 року, під час ухвалення вироку в порядку статті 324 КПК України 1960 року, або судом в порядку виконання вироку в порядку статей 409, 411 КПК України 1960 року.

Згідно ст. 126 КПК України (в ред. 1960 року) забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Як визначено у п. 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України 1960 року, суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема щодо виконання вироку у частині цивільного позову чи конфіскації майна.

Відповідно ч. 1 ст. 409 КПК України1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.

Тобто, зняття арешту має здійснювати суд, який постановив вирок по цій справі.

З огляду на вказане вище у сукупності, касаційний суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що питання про скасування арешту, за встановлених обставин цієї справи, який був накладений за правилами кримінального судочинства 1960 року, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, оскільки арешт було накладено на майно позивача (обвинуваченого) під час досудового слідства у кримінальній справі, за результатами розгляду якої було ухвалено вирок.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд і у постанові від 30 липня 2021 року у справі № 185/9002/20.

Крім того щодо порядку скасування арештів на майно накладених у порядку кримінального судочинства після набрання чинності КПК України 2012 року суддя звертає увагу на наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19 дійшла висновку, що питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства.

Згідно з частиною першою статті 1 КПК України 2012 року порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, у випадках, визначених зазначеною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді відповідного суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України 2012 року суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначене судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Частини третя та четверта статті 174 КПК України 2012 року регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє не закрито, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства.

Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19).

Таким чином, враховуючи, що арешт на квартиру було накладено постановою слідчого СВ УСБУ в Полтавській області, а знято постановою слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області, саме у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні, суддя вважає, що питання про зняття такого арешту та інші дії щодо скасування арешту необхідно розглядати за правилами кримінального судочинства.

При цьому суддею враховані правові позиції, які викладені у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2022 року у справі № 289/921/21 (провадження № 61-2269св22), від 07 жовтня 2022 року у справі № 755/16129/21 (провадження № 61-6587св22).

За наведених обставин, суддя дійшов висновку про неможливість розгляду даного позову про звільнення майна з-під арешту за правилами цивільного судочинства.

Доводи та посилання позивача та її представника, які вказані у позовній заяві не спростовують та не впливають жодним чином на висновок судді щодо розгляду спірного питання не у порядку цивільного судочинства, а лише в межах та порядку кримінального судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому, враховуючи встановлені і наведені обставини, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя вважає за необхідне відмовити позивачу у відкритті провадження у справі, оскільки позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суддя вважає, що у порядку визначеного п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу необхідно повернути сплачений судовий збір у розмірі 968,80 грн.

Керуючись ст. 186, 258-261, 352-354 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за позовом до Управління СБУ у Полтавській області про скасування арешту накладеного на нерухоме майно у кримінальному провадженні, оскільки позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Повернути ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) та/або її представнику (платнику судового збору) ОСОБА_2 (рнокпп: НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) сплачений судовий збір за подання повернутої судом позовної заяви ОСОБА_1 до Управління СБУ у Полтавській області про скасування арешту накладеного на нерухоме майно у кримінальному провадженні у розмірі 968,80 грн. відповідно до квитанції ID: 4206-8644-6494-4863 від 19.05.2025р.

Оригінал платіжної інструкції про сплату судового збору знаходиться у ОСОБА_1 або у її представника (платника судового збору) ОСОБА_2 .

Повернення сплаченої суми судового збору необхідно здійснити у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Роз`яснити позивачу, що повернення судового збору проводиться фінансовим органом за особистою заявою про повернення судового збору із зазначенням реквізитів рахунку отримувача коштів, оригіналом платіжного доручення, що підтверджує сплату судового збору до бюджету.

Ухвала виготовлена та підписана суддею 21 травня 2025 року. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею. Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: