ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В. Пікуля В.П.

при секретарі Філоненко О.В.,

за участю представника позивача Лазоренко С.М.

представника відповідача Морозова Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Морозова Євгена Олександровича на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 січня 2025 рокуухвалене у складі головуючої судді Ковальчук Т.М., повний текст судового рішення виготовлено дати не вказано

у справі за заявою Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У вересні 2024 року Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 142153,15 грн.

Позов мотивований тим, що у період з 01 вересня 2023 року по 30 вересня 2024 року відповідач користувався земельною ділянкою площею 2852 кв. м для будівництва адміністративно-торгового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , проте плату за користування такою ділянкою у встановленому порядку не вносив, чим завдав позивачу збитків на суму 142153,15 грн.

Тому Кременчуцька міська рада просила стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 142 153,15 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 січня 2025 рокупозов Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області грошові кошти за фактичне користування земельною ділянкою за період із 01 вересня 2023 року по 30 вересня 2024 року включно у розмірі 142153 (сто сорок дві тисячі сто п`ятдесят три) грн.. 15 коп. та 3028,00 грн судового збору.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, представник ОСОБА_1 - адвокат Морозов Є.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 січня 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що сторона позивача не подала належних та допустимих доказів для встановлення фактичних обставин справи які підлягають доказуванню.

Вказує на те, що відсутність документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою у відповідача не може бути визнане як її самовільне використання.

Зазначає, що під час розгляду справи суд першої інстанції зобов`язаний був встановити фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; площу земельної ділянки та чи є вона сформованою відповідно до вимог земельного законодавства; в якому розмірі підлягають відшкодуванню доходи, пов`язані із безпідставним збереженням майна, розраховані відповідно до вимог земельного законодавства, а саме на підставі нормативної грошової оцінки землі, а отже, встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення судового спору.

25.02.2025 року представник Кременчуцької міської ради - Пономаренко Н.О. надала суду апеляційної інстанції заяву в якій просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Зазначає, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24.11.2023 року справа № 524/8165/23 (провадження № 2/524/2874/23) було задоволено позов Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до апелянта про стягнення коштів за фактичне користування земельною ділянкою за період з 22.12.2022 по 31.08.2023 включно у розмірі 76040,55 грн та у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2147,20 грн.

Судом було достовірно встановлено, що згідно із відомостями, що містяться в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесений запис та апелянт є власником нерухомого майна.

Право користування земельною ділянкою загальною площею 2852 кв.м. для будівництва адімінстративно торгового комплексу, яка сформована з присвоєнням кадастрового номеру :02:003:0127 не оформлено за апелянтом. Відповідне встановлено судом та не потребує доказування. Рішення суду за попередній період було виконано відповідачем/апелянтом в примусовому порядку в повному обсязі ВП № 73881661 постанова про закінчення виконавчого провадження від 22.01.2024.

Зазначає, що саме на землекористувача покладається обов`язок вчинення певних дій, спрямованих на оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Невиконання вказаного обов`язку є підставою для стягнення з землекористувача збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаної орендної плати за землю), завданих внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду України, що викладена в постанові від 17.02.2016р. у справі №3-1160г15.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно нежитлове приміщення, адміністративно-торговий комплекс, що знаходиться на земельній ділянці (кадастровий номер :02:003:017) за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 (а. с. 18-19).

Відповідач є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак право користування земельною ділянкою площею 2852 кв. м за кадастровим номером :02:003:017 для будівництва адміністративно-торгового комплексу, у відповідача відсутнє.

Відповідно до Розрахунку орендної плати за землю за 2023 рік від 01 вересня 2023 року та Розрахунку орендної плати за землю за 2024 рік від 01 вересня 2023 року у відповідача виникла заборгованість за користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 вересня 2023 року по 30 вересня 2024 у розмірі 142153,15 грн (а.с. 14).

Відповідно до Витягу № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером :02:003:0127 становить 7403849,04 грн (а. с. 15).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач без достатньої правової підстави за рахунок позивача, який є власником земельної ділянки, зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тобто орендну плату, тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Предметом позову у цій справі є вимога стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що добросовісність є одним із головних принципів цивільних правовідносин.

Як слідує з матеріалів справи, у межах розгляду цивільної справи 524/8165/23 заочним рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 24.11.2023 року, за позовом Кременчуцької міської ради до ОСОБА_1 стягнуті кошти за користування цією ж земельної ділянкою без належних правових підстав за період з 22.12.2022 року по 31.08.2023 року. Отже, ОСОБА_1 , щонайменше з дати ухвалення рішення судом першої інстанції у вказаній справі, мав би вжити заходів для упорядкування правовідносин із користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:0127.

З огляду на викладене суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України давши правильну оцінку наданим у справу доказам і зробив правильний висновок про доведеність позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 січня 2025 рокуколегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Морозова Євгена Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 травня 2025 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль