Провадження № 2/638/325/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретарів Рудської В.П., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

позивача ОСОБА_6 ,

представників позивача ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

відповідача ОСОБА_9 ,

представників відповідача ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представників третьої особи Сльоти А.М., Ровгейші Н.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 , третя особа виконавчий комітет Люботинської міської ради Харківської області про визначення місця проживання дитини, -

встановив:

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_9 , в якій просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26.12.2015 року вона уклала шлюб з ОСОБА_9 , від якого мають дочку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час шлюбу проживали за адресою АДРЕСА_2 . Влітку 2018 року відповідач по справі не впустив її з донькою додому без будь-яких причин, після чого вона з дочкою була вимушена переїхати до квартири за адресою АДРЕСА_3 . У квітні 2019 року переїхали з дочкою до батьків у АДРЕСА_1 . Шлюб з відповідачем розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області 29.08.2019 року. Вказує, що відповідач ніде не працює, перебував на обліку у центрі зайнятості, не має самостійного доходу, аліменти на утримання доньки сплачує у мізерній сумі, з дитиною не проживає та участі у її вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає, не опікується дочкою. При цьому вказує, що має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, самостійно утримує малолітню дочку. Самостійно опікується здоров`ям дитини та вирішенням соціально-побутових потреб, турбується розвитком дитини. Щодо місця проживання дитини добровільно домовитись з відповідачем не вдається.

В подальшому позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить також просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Додатково зазначила, що відповідач по справі при визначенні розміру аліментів у судовому порядку зазначив про те, що він хворіє, не має постійного доходу, не працює, аліментів на дитину не сплачує. В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні зясовано, що ОСОБА_9 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 з 17.02.2000 року. Військову службу не проходив, оскільки призовною комісією визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатний час через хворобу нервової системи, про що позивачу не було відомо. Вважає, що дії відповідача щодо приховування своєї хвороби негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання. Вказує, що батько дитини не займається її вихованням, не піклується про її стан здоров`я, не поважає гідність дитини, не проявляє турботу до дитини, постійно уникає спілкування х донькою.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого не заперечує проти вимог про визначення місця проживання дитини ОСОБА_12 з матір`ю ОСОБА_13 , вважає відсутнім спір з цього питання. Вказує, що позивач не зверталась до нього з проханням щодо надання згоди на реєстрацію місця проживання дитини. Вважає, що позивач зруйнувала сім`ю, ініціювала розірвання шлюбу, забрала дочку та виселилась з місця спільного проживання. Щодо інших вимог про позбавлення батьківських прав заперечує за відсутністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів. Вказує, що перераховував кошти на банківську картку позивача у тому обсязі, в якому визначала позивачка, купував продукти харчування, засоби гігієни, одяг тощо. Сплачує аліменти через виконавчу службу, а також додатково регулярно пропонує позивачу купити необхідні речі для дитини, перераховує гроші на банківську картку позивача на день народження дочки. Вказує, що позивачка чинить перешкоди у вихованні дочки та спілкуванні з нею, у звязку з чим він звернувся до Харківського районного суду Харківської області із позовом про усунення перешкод у вихованні доньки. Просить відмовити в частині вимог про позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дитини.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова Грищенко І.О. від 20.12.2019 року після усунення недоліків заяви відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями зазначена справа передана в провадження судді Цвірюка Д.В. 15.03.2021 року.

Ухвалами суду від 13.10.2021 року, від 22.08.2022 року, від 12.10.2022 року, від 14.06.2023 року, від 18.09.2024 року витребувано докази у відповідача по справі.

Ухвалою суду від 22.08.2022 року виключено з кола учасників третю особу - службу у справах дітей Харківської районної державної адміністрації та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.

Ухвалою суду від 09.05.2023 року виключено з кола осіб, які беруть участь у справі, третю особу - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради та залучено у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Службу у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області.

Ухвалою суду від 18.05.2023 року визнано необґрунтованим відвід головуючого судді Цвірюка Д.В., заявлений позивачем ОСОБА_6 у цивільній справі №638/19137/19 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області про визначення місця проживання дитини та позбавлення батьківських прав. На підставі ч.3 ст.40 ЦПК України заяву ОСОБА_6 про відвід судді Дзержинського районного суду м.Харкова Цвірюка Д.В. передано для її вирішення іншому судді у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова Яковлевої В.М. від 25.05.2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_6 про відвід головуючого судді Цвірюка Дениса Васильовича від участі у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області про визначення місця проживання дитини та позбавлення батьківських прав.

Ухвалами суду від 14.06.2023 року заяви представника позивача адвоката Юшко Т.Г. про забезпечення доказів залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 10.07.2023 року виключено з кола осіб, які беруть участь у справі, третю особу - службу у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору виконавчий комітет Люботинської міської ради Харківської області. Також витребувано докази по справі.

Ухвалою суду від 09.11.2023 року клопотання представника позивача про призначення судово-психіатричної експертизи залишено без задоволення. Також закрито підготовче провадження у справі та її розгляд призначено до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 02.05.2024 року, постановленою в судовому засіданні, позовні вимоги позивача про позбавлення ОСОБА_9 батьківських прав відносно малолітньої дитини за клопотанням позивача залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у заявах по суті справи, просила задовольнити та визначити місце проживання дитини з матір`ю. Вважала, що позовні вимоги не підлягають доведенню у зв`язку з визнанням їх відповідачем.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини визнали, не заперечували щодо проживання дитини разом із позивачем, враховуючи прив`язаність дитини до матері. Відповідач висловлював занепокоєння обставиною відсутності інформації щодо конкретного місця проживання дитини, перебування її за кордоном та створенням позивачем перешкод у спілкуванні з нею. При цьому представник зазначила, що предмет спору був відсутнім на час пред`явлення позову, тому наявні підстави для закриття провадження у даній справі.

Представник третьої особи в судовому засіданні з огляду на встановлені під час розгляду обставини, приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, виходячи з найкрашіх інтересів дитини, вважала за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини разом із мітір`ю.

Крім того, будучи допитаним в якості свідка, ОСОБА_9 повідомив суду, що на теперішній час не працевлаштований, отримує пенсію та сплачує аліменти на утримання дитини через виконавчу службу. З дитиною давно не бачився та не може приймати участь у її вихованні через перешкоди, які чинить позивач. Також зазначив, що позивач не намагалась отримати від нього дозвіл на реєстрацію дитини за будь-якою адресою, не зверталась до нього з питанням урегулювання місця проживання дитини.

Суд, заслухавши вступне слово відповідачів, представників сторін, пояснення представника третьої особи, допитавши в якості свідка відповідача, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 перебували у шлюбі з 26 грудня 2015 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29.08.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Питання щодо місця проживання дитини судом не вирішувалось.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Цей факт підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 13.01.2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_12 проживає разом з матір`ю ОСОБА_6 .. Вказана обставина не заперечується сторонами у справі, а отже у відповідності до ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_4 , про що свідчать відомості, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Крім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №44640874 від 28.09.2015 року, долученого позивачем до матеріалів заяви, ОСОБА_14 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_5 .

Розглядом справи встановлено, що позивач є фізичною особою - підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Зі змісту заяви та пояснень представника позивача вбачається, що ОСОБА_6 займається підприємницькою діяльністю та має стабільний дохід, який здатен забезпечити потреби дитини.

Згідно характеристики в.о. селищного голови Манченківської селищної ради Харківського району Харківської області №775 від 29.10.2019 року ОСОБА_6 приймає активну участь в житті селища, допомагає сусідам, є помічником депутата Манченківської селищної ради VII скликання. Скарг на її поведінку від мешканців селища не надходило.

З довідки КЗ «Манченківський заклад дошкільної освіти (дитячий садок) Люботинської міської ради Харківської області» від 30.10.2023 року №01-29/41 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є здобувачем освіти КЗ «Манченківський заклад дошкільної освіти (дитячий садок) Люботинської міської ради Харківської області» з 10.01.2021 року. За час перебування дитини у закладі мати ОСОБА_6 брала активну участь у житті дитини, цікавилась перебуванням дочки в закладі дошкільної освіти, відповідально ставилася до своєї дитини. Батько ОСОБА_9 жодного разу не з`являвся, не телефонував, не цікавився перебуванням дитини в закладі дошкільної освіти.

Також судом встановлено, що ОСОБА_9 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_6 , про що свідчать відомості, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідач по справі не працевлаштований. За період з 01.01.2019 року по 26.02.2019 року був зареєстрований як безробітній у Харківському міському центрі зайнятості, що підтверджується листом №09-1000/21 від 12.02.2021 року. Згідно листа Харківського обласного центру зайнятості №1.1-3430/23 від 06.10.2023 року ОСОБА_9 на обліку як безробітний у філіях Харківського обласного центру зайнятості з січня 2022 року не перебуває. Згідно довідки Пенсійного фонду України сума доходу ОСОБА_9 становить: за 2018 рік 38 400 гривень, за 2019 рік 20 900 гривень, за 2020 рік 28 904 гривень, 2021 рік 36250 гривень, 2022 рік 3250 гривень. Інформації щодо розміру отриманого відповідачем доходу за 2023 та 2024 роки матеріали справи не містять. Є отримувачем пенсії з листопада 2023 року.

Також не містять матеріали справи інформації щодо наявності у ОСОБА_9 заборгованості за виконавчим листом №635/7500/18 від 01.07.2019 року про стягнення аліментів на утримання дитини.

Доказів притягнення сторін до кримінальної чи адміністративної відповідальності, а також перебування їх на обліку у лікаря нарколога та психіатра матеріали справи не містять.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 160, ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди стосовно того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, і особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 11 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно ч.2 ст.161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як встановлено ОСОБА_6 працює приватним підприємцем, від народження піклується за дитиною та більше шести років проживає, створює належні умови для її розвитку та виховання. Позивач має власне житло, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджується відповідними сертифікатами.

При цьому встановлено, що до введення в Україні воєнного стану позивач з дитиною проживали за адресою АДРЕСА_1 , де згідно висновку Харківської районного державної адміністрації Харківської області від 28.07.2020 року дитині створені належні умови для розвитку та виховання дитини. В подальшому після введення в Україні воєнного стану позивач разом із дитиною виїхали за кордон.

Під час розгляду справи судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ч.2 ст.161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання малолітньої дочки разом із матір`ю.

Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Представником третьої особи виконавчим комітетом Люботинської міської ради надано висновок про визначення місця проживання дитини, відповідно до якого при встановленні місця проживання малолітньої дитини з матір`ю орган опіки та піклування покладається на розсуд суду.

Оцінюючи наданий висновок, суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування носить суто рекомендаційний характер і підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини разом з одним із батьків. При цьому суд зазначає, що органом опіки і піклування не зазначено про наявність перепон для визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_12 разом із матір`ю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-ХІІ від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке зазначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коди батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги встановлені обставини, а також те, що позивач піклується за дитиною від народження, більше шести років дитина фактично проживає з мамою, яка здатна забезпечити їй належні умови проживання та виховання, ураховуючи найкращі інтереси дитини, суд вважає, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом з позивачем обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

Крім того, судом враховано, що відповідач фактично визнав позовні вимоги та не заперечував проти визначення місця проживання дитини з позивачем, позову про визначення місця проживання дитини разом із ним до суду не подавав.

При цьому, судом встановлено, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Також суд наголошує, що проживання малолітньої ОСОБА_12 разом з матір`ю не позбавить батька права брати участь у вихованні дитини, її утриманні, а також можливості вільно спілкуватись з нею.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та стороною відповідача фактично не заперечувались позовні вимоги, суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.3-5, 10-13, 76- 82, 83, 89, 133, 141, 259, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 05.05.2025 року.

Сторони та інші учасники справи:

позивач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_7 ;

третя особа: виконавчий комітет Люботинської міської ради Харківської області, , Харківська область, м.Люботин, вул.Слобожанська буд.26.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк