Справа № 306/3028/23 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/328/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

адвоката Дяків О.В. представника позивачки ОСОБА_1 ;

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 20 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідачки на користь позивачки безпідставно отриманих відповідачкою аліментів за період з лютого 2020 року по грудень 2021 року включно на загальну суму 24 613 грн. 18 коп.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку у лютому 2020 року покинула біля воріт помешкання дідуся неповнолітньої, ОСОБА_3 , та виїхала проживати до міста Львова і в подальшому долею доньки не цікавилася, самоусунувшись від її виховання та утримання, однак продовжувала стягувати з ОСОБА_4 , батька позивачки, аліменти, які були присудженні до стягнення на її користь рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 березня 2019 року, та використовувати їх не за цільовим призначенням, а на власні потреби (том 1, а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (том 3, а.с. 52-55).

Вищезгадане рішення суду оскаржила позивачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на порушення норм матеріального права.

Стверджує, що «аліменти (відповідачкою) використовувалися не за призначенням», однак позивачка, будучи неповнолітньою, «не наділена правом подавати позов (в порядку статті 186 СК України), чи звертатися із заявою про нецільове використання аліментів».

Вважає, що факт ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків встановлено рішеннями судів у справах № 306/1029/22 та № 306/2813/23, які «доводять недобросовісність відповідача ОСОБА_2 щодо набуття майна (аліментів)» (том 2, а.с. 91-94).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263).

Як стверджується змістом позовної заяви, позивачка позовні вимоги про стягнення з відповідачки на її користь «безпідставно отриманих відповідачкою аліментів» (на твердження позивачки) за період з лютого 2020 року по грудень 2021 року включно на загальну суму 24 613 грн. 18 коп. обґрунтовує посиланням на статті 1212 та 1213 ЦК України, якими передбачені загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні вищезгаданих позовних вимог суд обґрунтував посиланням на пункт перший частини першої статті 1215 ЦК України, яким встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті (зокрема) аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Ні позовна заява, ні апеляційна скарга не містять доводів стосовно того, що відповідачкою аліменти, повернення яких є предметом позовних вимог, були отриманими відповідачкою в результаті рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату, чи у зв`язку з недобросовісністю зі сторони відповідачки, яка отримувала ці аліменти на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 березня 2019 року, яке знаходилося в законній силі, тобто - не безпідставно.

В оскаржуваному рішенні містяться чисельні посилання на висновки, викладені у відповідних постановах Верховного Суду щодо застосування статей 1212 та 1215 ЦК України до спірних правовідносин у аналогічних справах, які (у відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України) є обов`язковими для судів, як першої, так і апеляційної інстанцій.

За наведених вище обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що сам факт не проживання відповідачки ОСОБА_2 разом з неповнолітньою донькою (позивачкою) може бути правовою підставою для припинення стягнення аліментів на утримання згаданої доньки, однак не може бути правовою підставою для стягнення з неї цих коштів в порядку, що передбачений статтею 1212 ЦК України.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували наведені вище висновки оскаржуваного рішення.

Принагідно слід зауважити, що згідно наявної у Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації, постановою Закарпатського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року у справі № 306/1029/22 рішення суду першої інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд до іншого суду першої інстанції, а (відтак) рішення у цій справі по суті позовних вимог відсутнє, а тому доводи апеляційної скарги з посиланням на судові рішення у цій справі також до уваги прийматися не можуть.

Крім цього, згідно наявної у Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 вересня 2024 року у справі № 306/2813/23 неповнолітній ОСОБА_1 та її дідові відмовлено у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 (як матері згаданої неповнолітньої), а тому рішення судів і у цій справі не можуть прийматися до уваги, як докази ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, які «доводять недобросовісність відповідача ОСОБА_2 щодо набуття майна (аліментів)» (як стверджується у доводах апеляційної скарги).

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для задоволення позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 20 грудня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 21 травня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.