Справа № 523/4610/25
Провадження №2/523/3410/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

при секретарі Дзюба Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Підстави заявлених позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 14 червня 2016 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) та ОСОБА_2 (далі Відповідач) уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у Київському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 . У Позивача та Відповідача народилася спільна дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 . Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, проте Відповідач з Позивачем проживають окремо. Подружні відносини між сторонами фактично припинились, спільне господарство не ведеться. Дитина проживає з Позивачем та утримується повністю за її рахунок. Відповідач участі в утриманні дитини не приймає. З огляду на фактичне припинення сімейних відносин між Позивачем і Відповідачем та наявність спільної дитини, яка знаходиться на утриманні Позивача, позивач вважає за необхідне стягнути з Відповідача аліменти на утримання дитини, до досягнення дитиною повноліття.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ), аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення донькою повноліття.

Окрім того, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати, які складаються з витрат на професійну правову допомогу, у розмірі 25 200 гривень.

Позиція відповідача.

Представник відповідача адвокат Ярмолович О.Є. подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого, позов в частині вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, відповідач визнає частково, погоджується, що розмір аліментів має становити 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, вимога про стягнення «всіх видів» заробітку (доходу) відповідача не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України, що підтверджується військовим квитком № НОМЕР_6 від 05.12.2024.

Відповідно до п. 8 Додатку до постанови КМУ №146 від 26.02.1993 «Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Отже, стягнення аліментів із «всіх видів» заробітку (доходу) відповідача суперечить п. 8 Додатку до постанови КМУ №146 від 26.02.1993 «Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Крім того, відповідач не визнає твердження позивача, що відповідач участі в утриманні дитини не приймає, оскільки вказана обставина не відповідає дійсності, при цьому відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини.

Окрім того, представник відповідача посилається на те, що у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача компенсацію витрат у сумі 25 200,00 гривень на юридичну допомогу, яка надана ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА НОМЕР ОДИН». ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА НОМЕР ОДИН» не є адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, тому витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України.

В процесі судового засідання представник позивача адвокат Слаблюк В.М. просив задовольнити позові вимоги у повному обсязі. В останнє судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просив справу розглянути у його відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явися, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Враховуючі викладені обставини, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів.

Встановлені судом обставини справи та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі - Позивач) та ОСОБА_2 (далі Відповідач) уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у Київському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 . У Позивача та Відповідача народилася спільна дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 . Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, проте Відповідач з Позивачем проживають окремо. Дитина проживає спільно з матір`ю.

Відповідно до вимог ст.ст. 180, 183 Сімейного Кодексу України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 ст. 182 ЦК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини . Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо утримання дитини, а тому позивачка звернулась до суду з відповідним позовом.

При ухваленні рішення суд враховує матеріальний стан платника та одержувача аліментів.

У відзиву на позов представник відповідача посилається п .8 «Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», затверджений постановою КМУ від 26.02.1993р. № 146.

Відповідно до п. 8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», затверджений постановою КМУ від 26.02.1993р. № 146 утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів

заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за

роботою за сумісництвом, в тому числі з:

З військовослужбовців Збройних Сил України, інших

утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої

служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів

провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків,

передбачених законом.

Постанова Кабінету Міністрів України м від 26 лютого 1993 року N 146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб", на яку міститься посилання в статті 81 СК України, також передбачає пункт 1, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.

Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну "дохід" у дужках після поняття "заробіток" може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

Зазначений правовий висновок висловлено Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі N 760/4569/18-ц, провадження N 61-45100сво18.

У постанові Верховний Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі 209/3260/13-ц від 28.02.2024р. визначив, що колегія суддів суду касаційної інстанції не вбачає жодних підстав вважати, що законодавець, маючи на меті належне забезпечення дитини для її повноцінного духовного та фізичного розвитку, міг з будь-яких причин не охоплювати аліментними зобов`язаннями додаткову винагороду на період воєнного стану, а також встановив, що аліменти мають стягуватися в частці від усіх видів доходу боржника.

На підставі викладеного, необхідно стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ), аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.03.2025р. і до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 ..

В позовних вимогах позивач також просить стягнути з відповідачі витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 25200.

В останнє судове засідання від представника позивача надійшла заява, відповідно до якої просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 12600 гривень, а також надав детальний опис робіт, акт виконаний робіт, квитанцію про здійснення оплати.

З матеріалів справи убачається, що інтереси позивача у справі представляв адвокат Слаблюк Василь Миколайович на підставі ордеру №1486302 від 19.03.2025р. та договору №13.03 про надання правової допомоги, який був укладений між ТОВ «Юридична фірма номер один» в особі адвоката Слаблюка В.М. та ОСОБА_1 ..

Договірні відносини між ОСОБА_1 та адвокатом укладені через ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА НОМЕР ОДИН», що є організаційно-господарською формою діяльності адвоката Слаблюка Василя Миколайовича.

Адвокатом Слаблюк В.М. були надані також детальний акт виконаних робіт від 01.05.2025р., акт виконаний робіт від 01.05.2025р., квитанцію про здійснення оплати від 13.03.2025р.

Відповідно до ч.1,3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву

Так, у постанові ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 встановлено, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Необхідно також відзначити, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

Представник відповідача подав заяву про зменшення витрат, посилаючись на їх необ`єктивність та невідповідність складності справи, об`єму наданих послуг.

Суд вважає, що наявні підставі для зменшення вищевказаних витрат на підставі наступного.

Відповідно до Постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18 якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові ВС від 20.11.2018 року у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 року у справі № 911/739/15 визначень, що для включення всієї суми гонорару до відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а за наявності заперечень позивача щодо співмірності заявленої суми компенсації також має бути обґрунтовано, що такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені до відшкодування, з урахуванням того, чи були такі витрати здійснені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час і неспівмірність порівняно з ринковими цінами.

У Постанові ВП ВС від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 зазначено, що у процесі вирішення питання про віднесення до судових витрат, які розподілені за результатами розгляду спору, бонусів, передбачених договором про надання правничої допомоги, залежно від результатів розгляду справи, тобто так званого «гонорару успіху», для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у разі укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи те, чи були вони фактично здійснені, а також їх необхідність. При цьому суд, визначаючи суму відшкодування, має послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

При визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95).

Суд, з урахування принципів співмірності та розумності вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за надання професійної правничої допомоги сума у розмірі 8000 гривень.

Суд також вважає, можливим звільнити відповідача від сплати судового збору на підставі п. 12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»

Керуючись ст. ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268,274-279 ЦПК України, ст.ст. 115, 112, 180, 181 ч. 3, 182, 183, 184, 191 Сімейного Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 )

аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.03.2025р. і до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 ..

3. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 )

витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

5. Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору на підставі п. 12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 -ти денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: В.К. Кисельов

Повний текст рішення складено та підписано 15.05.2025р.