Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" травня 2025 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі :

головуючої судді Пилипюк Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Клименко Е. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

05 листопада 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 29 листопада 2023 року ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Lupo, номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем Ford Transit, номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку. Постановою суду винуватцем дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що він є власником транспортного засобу Ford Transit, номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль пошкоджений, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 492 142,25 гривень.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Volkswagen Lupo, номерний знак НОМЕР_1 , на час ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта». Позивач вказує, що ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило йому суму страхового відшкодування в розмірі 40 000 гривень.

З врахуванням виплаченої суми позивач визначає розмір матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 452 142,25 гривень.

На обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що він є особою пенсійного віку, ветераном війни, а тому йому важливо мати автомобіль. Відмова відповідача відшкодувати йому матеріальну шкоду в добровільному порядку завдало йому стресу. Внаслідок пошкодження його автомобіля був порушений його звичний ритм життя, він був обмежений в можливості пересуватись власним транспортом. Розмір завданої йому моральної шкоди позивач оцінює в розмірі 10 000 гривень.

На підставі наведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 452 142,25 гривень матеріальної шкоди та 10 000 гривень моральної шкоди.

Ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира від 25 листопада 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження.

07 січня 2025 року до суду від представника відповідача адвоката Ляхова О. В. надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, представник відповідача зазначає, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відповідальності страховика 160 000 гривень. 19 січня 2024 року ОСОБА_1 узгодив суму страхового відшкодування в розмірі 40 000 гривень. ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 40 000 гривень як різницю між ринковою вартістю автомобіля до та після дорожньо-транспортної пригоди. Транспортний засіб позивача є фактично знищеним, а тому він не підлягає відновлювальному ремонту, позивач не позбавлений можливості реалізувати залишки транспортного засобу (певних його складових, металобрухту). Позивач визначив розмір страхового відшкодування, вказавши про це у своїй заяві, тобто погодився на відшкодування страховою компанією збитків саме в розмірі 40 000 гривень. Сторона відповідача вважає позов у частині вимог про стягнення матеріальної шкоди необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Крім того, позивач, заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди, не підтвердив доказами обсяг завданих йому моральних страждань. На думку представника відповідача, вимога про стягнення моральної шкоди є похідною вимогою від стягнення матеріальної шкоди, а тому до задоволення не підлягає. На підставі наведеного представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 27 лютого 2025 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено ПАТ «НАСК «Оранта».

Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 05 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 , беручи участь у судовому засіданні, пояснив, що він погодився на запропоновану ПАТ «НАСК «Оранта» страхову виплату в розмірі 40 000 гривень, оскільки представники страховика йому пояснили, що така сума буде виплачена відразу, а в разі незгоди з цим розміром виплата коштів може затягнутись. Крім того, він розраховував, що ОСОБА_2 добровільно відшкодує йому частину збитків. Позивач підтвердив, що його автомобіль внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є фактично знищеним, залишки транспортного засобу досі зберігаються у нього.

Представник позивача Петрушина Л. А. в судовому засіданні вимоги позову підтримала та зазначила, що ОСОБА_2 має відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень, оскільки саме внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 змушений звертатись до суду за захистом своїх прав, доклав для цього значних зусиль.

Представник відповідача адвокат Ляхов О. В. у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав, які наведені ним у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи ПАТ «НАСК «Оранта» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджено довідкою секретаря судового засідання про доставку судової повістки до Електронного кабінету ПАТ «НАСК «Оранта».

13 травня 2025 року представники сторін заявили про подальший розгляд справи без їхньої участі.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд установив, що 29 листопада 2023 року в м. Житомирі відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю водія транспортного засобу Volkswagen Lupo, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та водія транспортного засобу Ford Transit, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 .

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 15 грудня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень.

Обставини дорожньо-транспортної пригоди та ступінь вини відповідача сторони визнають.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є відповідач ОСОБА_2 автомобіль позивача зазнав механічних ушкоджень.

Суд установив, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 214599878 від 15 травня 2023 року. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну потерпілого становить 160 000 гривень (а. с. 70).

Відповідно до звіту № 31122 від 20 грудня 2023 року, виконаного ТзОВ «СЗУ Україна» на замовлення ПАТ «НАСК «Оранта», вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді автомобіля Ford Transit, номерний знак НОМЕР_2 , становить 90 034,62 гривень. При цьому, ринкова вартість вказаного транспортного засобу - 90 034,62 гривень, вартість відновлювального ремонту - 181 605,87 гривень, вартість пошкодженого автомобіля після ДТП 46 121, 89 гривень (а. с. 66-69).

ПАТ «НАСК «Оранта» 18 січня 2024 року здійснило розрахунок страхового відшкодування, відповідно до якого сума страхового відшкодування 40 000 гривень, сума зменшення страхового відшкодування 3 912,73 гривень (а. с. 70).

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердив, що страхова компанія узгоджувала з ним розмір страхового відшкодування та він погодився на його зменшення до 40 000 гривень.

Сторони у справі визнають та підтверджують, що страховик ПАТ «НАСК «Оранта» виплатив ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 40 000 гривень.

Вважаючи такий розмір страхової виплати недостатнім, позивач звернувся до експерта з метою визначення розміру матеріального збитку, завданого йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку експерта транспортно-товарознавчої експертизи № 3124 від 17 травня 2024 року, проведеного судовим експертом Землюком В. В. на замовлення позивача, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ford Transit, номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП 29 листопада 2023 року, становить 87 398,03 гривень; вартість відновлювального ремонту цього автомобіля 492 142,25 гривень; ринкова вартість автомобіля Ford Transit, номерний знак НОМЕР_2 , перед ДТП 87 398,03 гривень; утилізаційна (залишкова) вартість пошкодженого автомобіля 23 684,70 гривень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (частина перша, пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).

У частині другій статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

У статті 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша статті 1194 ЦК України).

Згідно з п. 9 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до обов`язкових видів страхування, що здійснюються в Україні.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

До шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (стаття 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 заявляє до стягнення з відповідача ОСОБА_2 452 142,25 гривень матеріальної шкоди. Обґрунтування позову та додані до нього докази дають підстави для висновку, що вказану суму матеріальної шкоди позивач визначив шляхом віднімання від вартості відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля (492 142,25 гривень) суми виплаченого йому страховою компанією відшкодування (40 000 гривень).

Суд установив, що відновлювальний ремонт автомобіля Ford Transit, номерний знак НОМЕР_2 , перевищує його вартість до дорожньо-транспортної пригоди, тобто ремонт транспортного засобу є економічно необґрунтованим. А тому, розмір завданого позивачу матеріального збитку визначається як різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

З дослідженого судом висновку транспортно-товарознавчої експертизи № 3124 від 17 травня 2024 року встановлено, що ринкова вартість автомобіля Ford Transit, номерний знак НОМЕР_2 , перед ДТП 87 398,03 гривень; утилізаційна (залишкова) вартість пошкодженого автомобіля 23 684,70 гривень. Різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП 63 713,33 гривень.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що:

«внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим.

Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).

З огляду на зазначене, уточнення правових позицій, висловлених у пунктах 149,150 цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про альтернативне право потерпілого в цій справі обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування.».

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Суд установив, що розмір заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди не перевищує ліміту відповідальності страховика, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди.

Щодо вимоги позову про стягнення моральної шкоди суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року в справі № 607/11755/20 (провадження № 61-13672св21).

Суд ураховує, що позивач не надав доказів на підтвердження обсягу заподіяних йому моральних страждань, а також належним чином не обґрунтував заявлений розмір моральної шкоди.

Разом з тим, суд зазначає, що пошкодження майна позивача у дорожньо-транспортній пригоді безумовно негативно вплинуло на його моральний стан та призвело до душевних страждань. А тому, беручи до уваги, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є відповідач ОСОБА_2 , внаслідок цієї аварії автомобіль позивача є фактично знищеним та його відновлювальний ремонт є економічно недоцільним, пошкодження автомобіля вплинуло на звичний життєвий уклад позивача, він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також враховуючи засади розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 компенсації за завдану моральну шкоду в розмірі 8000 гривень.

Підсумовуючи наведене, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Питання розподілу судових витрат у цій справі суд вважає доцільним вирішити у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті, що є процесуально обґрунтованим та відповідає вимогам ч. 3 ст. 259, п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 258,263-265,268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 000 (вісім тисяч) гривень моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_3 );

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_4 ).

Дата складення повного рішення суду 20 травня 2025 року.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК