Справа № 306/1908/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 травня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,

суддів Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Новікова Інна Станіславівна, на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2025 року, повний текст якого складено 13 лютого 2025 року, ухвалене суддею Вінер Е.А., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 27.06.2024 о 19 годині відповідач, керуючи автомобілем марки Урал 375 здійснив наїзд на огорожу присадибної ділянки. Внаслідок ДТП транспортний засіб та огорожа отримали механічні пошкодження.

Постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.07.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф у розмірі 850 грн.

ОСОБА_2 надсилала на адресу ОСОБА_1 пропозицію щодо добровільного відшкодування завданої їй матеріальної шкоди від 08.08.2024, однак вказана пропозиція була проігнорована відповідачем.

Оскільки, відповідач добровільно не відшкодував збитки завдані внаслідок зіткнення транспортного засобу із огорожею, а тому позивач вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 6 387 грн вартості відновлювального ремонту огорожі та 3 000 грн вартості роботи найманих працівників та додаткових витрат. Крім цього, просила стягнути судовий збір в сумі 1 211,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 800 грн.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2025 року, повний текст якого складено 13 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 387 грн. вартості відновлювального ремонту огорожі, судовий збір 1 211,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 500 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Новікова І.С., подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та просить скасувати таке та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Із зазначеними висновками суду першої інстанції не погоджується, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, обставини, що мають значення для справи недоведеними, а висновки суду помилковими.

Вважає, що суду не надано доказів, які підтверджують право позивачки на ділянку та огорожу, що є ключовим для визначення особи, яка має право на відшкодування шкоди.

Крім цього, матеріали справи не містять достатніх доказів про розмір матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням огорожі, оскільки відсутні будь-які платіжні документи, акти виконаних монтажних робіт та докази їх оплати.

Просить стягнути судові витрати в розмірі 9 000 грн. сплачених на професійну правничу допомогу та 1 453,44 грн. сплаченого судового збору в суді апеляційної інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.07.2024 у справі №306/1393/24 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено штраф у розмірі 850 грн.(а.с.9).

У вищезазначеній постанові зазначено, що вина ОСОБА_1 в скоєному ним правопорушенні стверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №657511 від 28.06.2024 та схемою ДТП, доданою до протоколу, письмовими поясненнями правопорушника ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 від 28.06.2024.

Постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.07.2024 у справі №306/1440/24 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено від адміністративної відповідальної за ст. 122-4 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням(а.с.10).

Відділення № Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області надало відповідь №7641/106/26-2/01/6-24 від 10.07.2024 на звернення громадянки ОСОБА_2 , в якій вказало, що виїздом на місце події нарядом ГРПП було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , керуючи автомобілем марки Урал 375 д.н.з. НОМЕР_1 , 27.06.2024 близько 19:00 пошкодив огорожу присадибної ділянки, яка перебуває у вашій власності(а.с.8).

08.08.2024 адвокат Козар М.М., який діє в інтересах ОСОБА_2 , надіслав ОСОБА_1 листа, в якому запропонував останньому врегулювати питання відшкодування вартості пошкодженого майна в досудовому порядку(а.с.5-6).

Згідно видаткової накладної №18038 від 18.07.2024 з відміткою ФОП ОСОБА_3 про відпуск товару, вартість придбаних матеріалів складає суму 6 387 грн (а.с.54).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У частині першій ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України передбачено,що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що Постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.07.2024 у справі №306/1393/24 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено штраф у розмірі 850 грн.

Вина ОСОБА_1 в скоєному ним правопорушенні стверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №657511 від 28.06.2024 та схемою ДТП, доданою до протоколу, письмовими поясненнями правопорушника ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 від 28.06.2024.

Дана обставина не оспорюється та не заперечується сторонами спору.

Частиною 5 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, у вищезгаданій постанові зазначено, що потерпілою особою визнано ОСОБА_2 .

Крім цього, позивачка зверталася до відділення поліції щодо її повідомлення про пошкодження майна, а у відповіді на її звернення відділення №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області зазначає, що виїздом на місце події нарядом ГРПП було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , керуючи автомобілем марки Урал 375 д.н.з. НОМЕР_1 , 27.06.2024 близько 19:00 пошкодив огорожу присадибної ділянки, яка перебуває у вашій власності.

З фото світлин доданих до матеріалів справи(а.с.12-14) чітко видно зруйновану огорожу та сліди коліс від великогабаритного транспортного засобу.

ОСОБА_2 зверталась до ОСОБА_1 із листом про досудове врегулювання спору та відшкодування їй матеріальних збитків завданих внаслідок дій відповідача, однак останній проігнорував такий лист.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри(Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.12.2024 у справі №757/57816/20-ц).

З урахуванням обставин, встановлених постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.07.2024 у справі №306/1393/24 та відповіддю на звернення відділення №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області, співставленням наявних у справі матеріалів та доказів, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків щодо наявності підстав для відшкодування заподіяної шкоди ОСОБА_1 позивачці ОСОБА_2 .

Щодо відсутності правовстановлюючих документів у позивачки відносно присадибної ділянки та огорожі, то слід зазначити, що в даному випадку слід виходити із загальних підстав ч. 1 ст. 1166 ЦК України. Тягар доведення своєї невинуватості лежить саме на відповідачеві, а з матеріалів справи вбачається, що останній не надав суду доказів відсутності своєї вини та спричинення шкоди позивачці, а тому слід вважати, що таку шкоду було заподіяно саме ОСОБА_1 .

Щодо відсутності квитанцій чи інших документів, які б підтверджували сплату за матеріал зазначений у видатковій накладній №18038 від 18.07.2024 з відміткою ФОП ОСОБА_3 про відпуск товару на суму 6 387 грн, то слід зазначити, що в даному випадку наявність підтвердженого факту отримання будівельних матеріалів є ключовим, оскільки питання здійснення оплати не становить правового значення для правильного визначення розміру майнової шкоди.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.01.2020 у справі №916/922/19 виснував, що відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи в здійсненні господарської операції за цими накладними.

Крім цього, слід погодитись з висновками суду першої інстанції, що позивачкою не доведено наявність витрат у сумі 3 000 грн. на оплату праці робітників, оскільки у матеріалах справи відсутні акти виконаних робіт чи будь-які інші документи на підтвердження таких витрат.

З приводу витрат на професійну правничу допомогу, то такі відповідачем серед доводів апеляційної скарги не оскаржуються, а тому апеляційний суд залишає суму 4 500 грн. визначених судом першої інстанції без змін.

Отже, колегія суддів апеляційного суду, приходить до обґрунтованих висновків, що рішення суду першої інстанції ухвалене із повним та всебічним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, таке рішення відповідає чинним нормам матеріального та процесуального права, а тому на підставі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 12, 18, 141, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Новікова Інна Станіславівна, залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2025 року, повний текст якого складено 13 лютого 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: