Справа №949/1007/25
У Х В А Л А

20 травня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого - судді Тарасюк А.М.,

при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді у цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" в особі директора Сердійчук Ярослави Ярославівни (наказ про призначення на посаду директора від 05 грудня 2023 року №85/к), звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 квітня 2025 року, головуючим суддею у даній справі визначено Тарасюка А.М.

Ухвалою суду від 30 квітня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі. Судове засідання призначено на 20 травня 2025 року на 10 год.

20 травня 2025 року через канцелярію суду надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про відвід судді.

У відповідності до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу, якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного судового засідання.

В обґрунтування заяви позивач зазначив, що йому випадково із Реєстру судових рішень стало відомо, що в провадженні Дубровицького районного суду Рівненської області знаходиться справа за позовом ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до нього про стягнення заборгованості.

Втім, як вказує відповідач, станом на 12 травня 2025 року він не отримував матеріалів позовної заяви, тому вважає, що є підстави заявити відвід судді, посилаючись, при цьому, на ст. 36 ЦПК України, зокрема на п. 5 ч. 1, ч. 2 та ч. 4 даної статті.

Отже, відвід судді Тарасюку А.М. відповідач мотивує тим, що ухвалені головуючим суддею три попередні рішення (справа №572/3022/24, №572/3202/24, №949/1818/24) за участі фінансових установ та його, в якості відповідача, не були не тільки позитивними для останнього, а й слухалися з порушенням його процесуальних прав.

Саме тому, відповідач вважає, що у головуючого судді по справі присутня упередженість і заангажованість, що викликає у нього недовіру до такого суду.

Відповідач зауважує, що суддя Тарасюк А.М. абсолютно не бере до уваги той факт, що 24 лютого 2022 року росія розпочала війну проти України у зв`язку з чим Президент України підписав указ №64/2022, яким в Україні запроваджено воєнний стан. Тому стороні дуже важко дотримуватися правових тонкощів саме в цей непростий період. Сторона може не проживати за місцем реєстрації, хворіти, чи не мати змоги знайти вчасно фахівця в галузі права.

Разом з тим, відповідач вказує, що порушення його процесуальних прав в діях судді у трьох попередніх справах він вбачає в наступному: не надсилання судом позовної заяви і процесуальних документів відповідачу вчасно після винесення ухвали про відкриття провадження; надсилання позовної заяви за місцем реєстрації, коли суддя повідомлявся заявою, зокрема і в попередніх справах, що він там не знаходиться; неприйняття внаслідок пропуску строку чи з формальних підстав та не врахування письмових пояснень при вирішенні справ, хоча клопотання фінансових установ задовольняються без будь-яких поновлень строків; невинесення ухвал про заочний розгляд справи і не зазначення в описовій частині рішення про ухвалення заочного рішення, що призводить до процесуальної невизначеності; формальні перепони при прийнятті і розгляді заяв про перегляд заочних рішень, для недопуску справи до апеляційного та касаційного оскарження.

Вважає, що порушення його процесуальних прав у трьох попередніх справах під головуванням судді Тарасюка А.М. призвів до того, що всі його рішення та ухвали він вимушений оскаржувати в судах апеляційної та касаційної інстанцій, що свідчить про штучні перепони у доступі до правосуддя.

Таким чином, на переконання відповідача, зазначене вказує на упередженість суду та передчасне вирішення справи, порушення Конституції України та рішень Конституційного Суду України, а також системність таких порушень, тому суддя не6 може розглядати дану справу, так як він йому не довіряє і заявляє своєю заявою відвід.

Представник позивача ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" у судове засідання не з`явився. Втім, у позовній заяві зазначено про розгляд даної справи без участі представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. У своїй заяві про відвід просив розглянути дану заяву без його участі.

Вивчивши заяву про відвід судді, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до частин 1-4 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішенні по справі "Білуха проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" від 03 травня 2007 року суд нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів.

Стосовно об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії").

Водночас, несприятлива позиція суду з питань права сама по собі не породжує сумнівів в неупередженості (рішення "Кастілло Альгар проти Іспанії" ).

У частині 3 ст. 39 ЦПК України зазначено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Аналізуючи викладені у заяві позивача обставини, суд дійшов висновку, що вони зводяться до його незгоди з висновками суду у справах №572/3022/24, №572/3202/24, №949/1818/24, де він є стороною - відповідачем.

Тобто, вбачається, що суб`єктивний висновок позивача про необ`єктивність та упередженість судді при розгляді даної справи ґрунтується на незгоді відповідача з процесуальними рішеннями суду по вказаних вище цивільних справах щодо оцінки відповідності як позовної заяви, так і поданих ним клопотань вимогам цивільно-процесуального законодавства.

Водночас, як вже було зазначено, частиною 4 ст. 36 ЦПК України чітко встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, не може бути підставою для відводу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові №8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади", процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення в порядку, визначеному положеннями ЦПК України.

Окрім того, у висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Водночас, неотримання матеріалів позовної заяви, як підстава для заявлення відводу судом оцінюється критично виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 177 ЦПК України передбачено обов`язок позивача додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Проте, у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Зі змісту ч. 7 ст. 43 ЦПК України вбачається, що такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Оскільки дана позовна заява з доданими до неї документами подана в електронній формі через систему "Електронний суд", то позивач, на виконання вимог ЦПК України, додав до позовної заяви підтвердження про надіслання відповідачу на відому йому адресу, тобто адресу яку вказав відповідач під час укладення 05 січня 2023 року Договору про надання споживчого кредиту, копії поданих до суду документів у паперовій формі листом з описом вкладення на підтвердження чого надав суду Опис вкладення у цінний лист та Список "Реєстр2 24-04-24 Опис" згрупованих відправлень.

Відомостей про те, що відповідач повідомляв фінансову установу з якою укладено Договір про надання споживчого кредиту, тобто позивача, про зміну свого місця проживання, матеріали справи не містять, як і не підтверджено такий факт самим відповідачем.

Отже, така підстава для відводу як неотримання матеріалів позовної заяви є безпідставною та такою, що не ґрунтується на вимогах законодавства.

Що ж стосується доводів заяви відповідача стосовно порушення його права на доступ до суду (правосуддя) слід зважати на наступне.

Так, доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 55 Конституції України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини слід розуміти здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях ЄСПЛ зазначив, що для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі "Белле проти Франції" (Bellet v. France)).

Крім того, у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції, право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

У своїй практиці ЄСПЛ наголошує на тому, що право на розгляд справи означає як право особи звернутися до суду, так і право на те, що її справа буде розглянута та вирішена судом.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, що відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до ст. 64 Конституції України не може бути обмежене (п. 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9-зп).

У даному випадку є незрозумілим, яким чином розгляд інших справ тим самим суддею впливає на доступ до правосуддя саме в цій справі, зважаючи на те, що всі вищеперераховані справи не взаємопов`язані, відповідач скористався наданим йому правом на апеляційне та касаційне оскарження, чим, зокрема, забезпечено його доступ до суду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Круз проти Польщі" від 19 червня 2001 року зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, розгляд одним і тим же суддею різних між собою цивільних справ, де відповідачем є одна і а ж особа, не є порушенням права на справедливий судовий захист та жодним чином не перешкоджає відповідачу у доступі до правосуддя (суду).

Тому суд дійшов висновку, що викладені в заяві відповідача обставини не можуть свідчити про упередженість та необ`єктивність судді у розгляді даної цивільної справи, оскільки основні її мотиви зводяться до його незгоди з процесуальними рішеннями судді, а отже і не є підставою для відводу судді в розумінні п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Таким чином, задоволення відводу з наведених позивачем підстав призведе до необґрунтованого усунення головуючого від здійснення правосуддя у цивільній справі та безпідставного затягування судового розгляду справи. Позивачем не наведено жодних доводів на підтвердження упередженості або необ`єктивності судді у результаті розгляду справи, а твердження, якими позивач мотивує заяву про відвід, фактично зводяться до незгоди із процесуальним рішенням, що не свідчить про існування об`єктивно обґрунтованих обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлений відвід є необґрунтованим та безпідставним, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 260, 261 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про відвід судді у справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду Тарасюк А.М.