Справа №337/1138/25
Номер провадження 2/337/986/2025
УХВАЛА

19 травня 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Трегуб Т.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача - Пивоварова В.І. ( в режимі відеоконференцзв`язку)

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабулос», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

05.03.2025 року представник позивача Яма Д.М. звернувся до суду, через підсистему Електронний суд, в інтересах ОСОБА_2 , з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабулос», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння.

06 березня 2025 року призначено справу до підготовчого судового засідання.

31.03.2025 р. представником відповідача ТОВ "Кей-Колект" адвокатом Вишневською О.І. через систему "Електронний суд" подано заяву про закриття провадження у справі.

В заяві представник відповідача посилається на тотожність предмету і підстав позову ОСОБА_2 з предметом і підставами іншого позову, заявленого позивачкою у 2021 р., і розглянутого по суті в межах цивільної справи № 337/6268/21.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача клопотання про закриття провадження підтримав, просить провадження по справі закрити, посилаючись на те, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11.04.2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ КОЛЕКТ», товариства з обмеженою відповідальністю «ФАБУЛОС», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання договору іпотеки припиненим, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування нерухомого майна з незаконного володіння, залишені без задоволення, рішення було предметом перегляду в апеляційній та касаційній інстанції та залишено без змін. Судом надана належна оцінка законності процедури відчуження майна, наразі позивач лише іншими словами намагається ініціювати судове провадження, під час якого суд повинен буде повторно надавати оцінку його доводам, що є неприпустимим.

Представник позивача за клопотанням заперечень, вважаючи, що ними наразі заявлені підстави, оцінка яких судом надана не була.

Представник відповідача ТОВ «Фабулос» та третя особа у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

У відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України суд провів судове засідання у відсутності нез`явившися осіб.

Вислухавши думку учасників, суд своєю ухвалою, зазначеною у протоколі судового засідання, задовольнив клопотання.

За змістом ч.5 ст.128 ЦПК України ухвали, постановлені судом без оформлення окремого документа, зазначаються у протоколі судового засідання. Суд може оформити такі ухвали окремим документом після закінчення судового засідання.

Таким чином, постановивши ухвалу на місці, оформлюючи ухвалу окремим документом після закінчення судового засідання, суд зазначає наступне.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

У частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти росії», заява № 52854/99).

Разом із тим завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Діяльність суду при здійсненні судочинства в цивільних справах відбувається у чіткій послідовності, визначеній нормами ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої, частин другої та третьої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили. За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. В розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зазначено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Однією з цілей застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України законодавець визначив уникнення можливості формування різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, як і уникнення застосування можливості подання нового позову з тим же предметом, з тих же підстав та між тими ж сторонами як засобу, спрямованого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності. Здійснення судом всебічного аналізу предмета і підстав заявленого позову сприяє з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

З тексту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 в якості підстав для позовних вимог зазначає наступне:

"(…) передання предмету іпотеки у власність іпотекодержателя не може вважатися таким, що відбулося, поки не відбулося дві події:

- відправлення "Повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу Предмету іпотеки Іпотекодержателю",

- вчинення виконавчого напису.

У свою чергу, вчинення виконавчого напису можливе лише після надіслання іпотекодавцю у 30-денний строк повідомлення в порядку ст. 35 Закону України "Про іпотеку" (письмова вимога про усунення порушення).

При цьому позивачка не отримувала ані "Повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу Предмету іпотеки Іпотекодержателю", ані письмової вимоги про усунення порушення.

Отже, дії Відповідача-1 з продажу майна лише на підставі пункту 5.3.2 договору є незаконними.

Хоча договір іпотеки і передбачає, що "перехід права власності не потребує додаткового оформлення" (п. 5.3.2), однак всі інші послідовно викладені норми договору встановлюють такий порядок переходу права власності на предмет іпотеки, за якого здійснення виконавчого напису і направлення "Повідомлення" є обов`язковим.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації.

При цьому норми ЦК мають пріоритет над нормами Закону України "Про іпотеку", а всі норми спеціальних законів, які суперечать нормам ЦК, не можуть застосовуватися, поки не буде внесено відповідних змін до ЦК.

Суб`єкт законодавчої ініціативи зобов`язаний разом із законопроектом про інакше регулювання цивільних відносин подати проект про внесення відповідних змін до ЦК. Якщо ж ЦК не змінився, колізійний принцип lex posterior derogat priori, за яким пізніший закон скасовує попередній, не застосовується. Норма ЦК превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акту, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнювальні положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України (див. постанову ВП ВС від 22.06.2021 р. у справі № 334/3161/17).

Жодна норма закону не дозволяє автоматичний перехід права власності без внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав.

Пункт 5.3.4 договору визначає, що перехід права власності відбувається після вчинення виконавчого напису та направлення повідомлення. Оскільки виконавчого напису не було, можна стверджувати, що перехід права власності ще і досі не відбувся належним чином.

Продаж майна без виконавчого напису нотаріуса та державної реєстрації права власності є неправомірним. Щоб здійснити продаж законно, іпотекодержатель повинен був отримати виконавчий напис нотаріуса, офіційно зареєструвати своє право власності, тільки після цього продавати майно третій особі".

Оскільки сторонами не надано засвідченої копії рішення суду 1-ої інстанції у справі № 337/6268/21, а також засвідченої копії позовної заяви ОСОБА_2 , яка подавалася у 2021 році, для порівняння змісту, предмету і підстав позовних вимог, заявлених в межах цієї справи, із предметом і підставами позову, розглянутого в межах справи № 337/6268/21, суд використовує постанову Запорізького апеляційного суду від 01.05.2024 р. і постанову Верховного Суду від 28.08.2024 р.

В тексті постанови Запорізького апеляційного суду від 01.05.2024 р. підстави позовних вимог ОСОБА_2 викладено наступним чином:

"(…) В обґрунтування заяви зазначала, що ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ», як іпотекодержатель, продав ТОВ «ФАБУЛОС» належну позивачці квартиру. Такий правочин вважає незаконним і недійсним. Посилаються, що зобов`язання за кредитним договором погашені за рахунок ліквідації поручителя ТОВ «ВКФ «Укрхімсінетез». При продажі майна, вважає порушеним ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» оскільки це майно не перевищує 140кв.м. (дорівнює 86,45кв.м.) і використовувалось як постійне та єдине місце проживання майнового поручителя ОСОБА_2 , та її сина і батька. Крім того продаж квартиру вчинено за значно заниженою, не ринковою вартістю 481413 гривень, що еквівалентно 18000 доларів США, при мінімальній вартості аналогічних квартир від 30000 доларів США, а реальній вартості конкретної квартири 35000-40000 доларів США. Також посилаються на порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачену ч. 1 ст. 35 КУ «Про іпотеку» щодо повідомлення боржника про необхідність усунення порушення зобов`язання".

В тексті постанови Верховного Суду від 28.08.2024 р. підстави позовних вимог ОСОБА_2 викладено наступним чином:

"(…) Позивач вважає, що зазначений договір є неправомірним, оскільки іпотека припинилася внаслідок ліквідації поручителя ТОВ «ВКФ «Укрхімсінтез» на підставі ухвали Господарського суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року (справа №12/5009/903/11), відповідно до змісту резолютивної частини якої вимоги, що не задоволені за недостатністю майна, ухвалено вважати погашеними.

Також посилалася на те, що при продажі майна було порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вважала, що продаж квартири вчинено за значно заниженою, не ринковою вартістю. Крім того, посилалася на порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, передбаченої частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення боржника про необхідність усунення порушення зобов`язання".

Отже, в межах справи № 337/6268/21 судами вже вирішено наступні питання:

- про вплив на існування заборгованості факту припинення діяльності юридичної особи іншого поручителя за кредитом,

- про порушення іпотекодержателем вимог Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті",

- про заниження продавцем вартості квартири,

- про порушення іпотекодержателем вимог статті 35 Закону України "Про іпотеку", а саме надіслання на адресу боржника віимоги про усунення порушень основного зобов`язання.

Про це зокрема свідчить наступне твердження Верховного Суду:

"Судами установлено, що 19 серпня 2019 року ОСОБА_3 отримала поштою від ТОВ «Кей-Колект» вимогу про усунення порушень основного зобов`язання сплати боргу за кредитним договором, який станом на 12 серпня 2019 року становив 43 317,93 доларів США. Також вимога містила попередження, що в разі її невиконання протягом 30 днів ТОВ «Кей-Колект» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» (а. с. 183-185, т. 2). Отже, іпотекодержатель виконав вимоги статті 35 Закону України «Про іпотеку»".

Як текстуальне, так і смислове порівняння доводить, що наявні підстави позову не збігаються з підставами, які зазначалися ОСОБА_2 раніше і розглядалися судами у 2021-2024 рр.

Підставами нового позову ОСОБА_2 є наступні обставини:

- іпотекодержатель не погоджував з іпотекодавцем суму заборгованості, яка погашається за рахунок предмету іпотеки, не надіслав "Повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу Предмету іпотеки Іпотекодержателю", передбаченого пп. 5.3.3, 5.3.4 договору іпотеки,

- іпотекодержатель не вчиняв виконавчого напису, що прямо передбачено п. 5.3.4 договору іпотеки,

- іпотекодержатель не набув права власності на предмет іпотеки, оскільки такий момент міг настати тільки після направлення "Повідомлення" та вчинення виконавчого напису нотаріуса,

- порушення відповідачами вимог ст. Закону України "Про іпотеку" і норм пп. 5.3.3, 5.3.4, 5.4 договору іпотеки.

У позові, який розглядався протягом 2021-2024 рр., ОСОБА_2 не посилалася на порушення відповідачами вимог ст. 38 Закону України "Про іпотеку" і пп. 5.3.3, 5.3.4, 5.4 договору іпотеки від 27.10.2006 р.

Будь-яких висновків щодо дотримання або недотримання відповідачами зазначених умов Закону України "Про іпотеку", а також пунктів 5.3.3, 5.3.4, 5.4 договору іпотеки суди в межах цивільної справи № 337/6268/21 не висловлювали.

Верховний Суд в тексті постанови від 28.08.2024 р. окремо зазначив наступне:

"(…) позовну заяву відсутністю застереження у договорі іпотеки про можливість звернення стягнення шляхом продажу майна іншій особі на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку» позивачка не обґрунтовувала".

Підстави позову не є тотожними з тими, що розглядалися у 2021-2024 рр., а тому суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву представника відповідача адвоката Вишневської О.І. про закриття провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабулос», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Салтан Л.Г.