Провадження № 22-ц/812/701/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 травня 2025 року м. Миколаїв

справа № 472/433/23

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Веселинівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту батьківства та внесення змін до актових записів про народження дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником адвокатом Губською Юлією Олександрівною, на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 07 лютого 2025 року під головуванням судді Орленко Л.О., повне судове рішення складено 19 лютого 2025 року,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства та внесення змін до актових записів про народження дітей.

Позивач зазначала, що проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 як чоловік та жінка без укладання шлюбу з квітня 2018 року по 25 лютого 2022 року, коли його було мобілізовано до лав Збройних Сил України. Спочатку вони винаймали житло в с-щі Веселинове, а потім в 2021 році проживали в будинку, який придбали за спільні кошти, за адресою: АДРЕСА_1 . Вели спільне господарство, за рахунок спільної праці купували одяг, побутові речі, продукти харчування, майно для спільного користування, несли спільні витрати по утриманню житла, в якому проживали, мали спільний бюджет, відпочивали та працювали разом. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - син - ОСОБА_5 , у свідоцтві про народження яких батьком записаний « ОСОБА_6 » зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. ОСОБА_3 займався вихованням та утриманням дітей, багато часу проводив з ними, піклувався про їх здоров`я та розвиток. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 загинув. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і припинилися внаслідок смерті.

Зазначає, що не має можливості в позасудовому порядку довести факт родинних відносин між ОСОБА_3 та дітьми: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просила встановити факт батьківства померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно його малолітніх дітей: доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису про народження № 999 від 12 серпня 2019 року, складеного Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції юстиції у Миколаївській області, а саме: змінити відомості про батька з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_3 ", ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зобов`язати Веселинівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису про народження № 78 від 09 вересня 2021 року, складеного Веселинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а саме: змінити відомості про батька з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_3 ", ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначає, що твердження позивачки, що вона з квітня 2018 року по 25 лютого 2022 року проживала з ОСОБА_3 не відповідає дійсності, оскільки у вказаний період він проживав сам. Окрім того з 24 листопада 2018 року по 19 травня 2020 року він проходив військову службу у Збройних Силах України та жодного разу не приїжджав у відпустку. Що стосується періоду після 19 травня 2020 року, то ОСОБА_3 проживав із позивачкою лише з квітня 2021 року, вже після того як придбав житловий будинок, та лише декілька місяців, після чого вона переїхала до своєї матері, а повернулась в будинок після того, як ОСОБА_3 було мобілізовано до Збройних Сил України. За такого не погоджується з тим, що у позивачка з її померлим сином народилося двоє дітей, так як вони разом не проживали.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2025 року позов задоволено. Встановлено факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с-щі Ставки Донецької області, про що 15 листопада 2022 року складено відповідний актовий запис № 1185 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , відносно дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , номер актового запису про народження № 999 від 12 серпня 2019 року, складений Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, народженої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Встановлено факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с-щі Ставки Донецької області, про що 15 листопада 2022 року складено відповідний актовий запис № 1185 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , відносно сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , номер актового запису про народження № 78 від 09 вересня 2021 року, складений Веселинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), народженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Ухвалено внести зміни до актового запису про народження № 999 від 12 серпня 2019 року, складеного Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції юстиції у Миколаївській області, а саме: змінити відомості про батька з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_3 ", ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянина України, уродженця с. Нововоскресенка Веселинівського району Миколаївської області; внести зміни до актового запису про народження № 78 від 09 вересня 2021 року, складеного Веселинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а саме: змінити відомості про батька з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_3 ", ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянина України, уродженця с. Нововоскресенка Веселинівського району Миколаївської області. Стягнуто з ОСОБА_2 1 610 грн 40 коп. судового збору та 7 698 грн 00 коп. витрат за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що позивачкою доведено належними доказами факт батьківства ОСОБА_3 стосовно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Губська Ю.О. зазначала, що фактично єдиним доказом, на який послався суд як на підставу задоволення позову, став висновок експерта. Разом з тим, висновок експерта не є доказом у справі й має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта як на джерело відомостей, лише якщо в матеріалах справи є інші докази, які в своїй сукупності дають змогу стверджувати про наявність певних обставин. З дослідженого в судовому засіданні висновку експерта № 207 від 20.02.2024 р. вбачається, що експерт вказує саме про ймовірність (збіг) батьківства ОСОБА_3 відносно дітей позивачки. При цьому ні судовий експерт, ні суд не володіють критеріями для оцінки значень ймовірності з метою ідентифікації. Одними з основних принципів, які пред`являються до висновків будь-якої експертизи, є визначеність і доступність інформації. Згідно з принципом визначеності неприпустимі неясні, двозначні висновки, що дозволяють різне тлумачення, наприклад, висновки про «збіг» або «однаковості» об`єктів, які порівнюються. Відповідно до принципу доступності в процесі доказування можуть бути використані тільки такі висновки експерта, які не вимагають для своєї інтерпретації спеціальних знань, тобто є доступними для суду та інших осіб. На думку апелянта вказаним принципам не відповідають висновки про збіг генетичних ознак порівнюваних об`єктів з певною ймовірністю, оскільки суд, не володіючи відповідними спеціальними знаннями і не знаючи міри поширеності перерахованих експертом генетичних ознак не в змозі оцінити доказове значення такого висновку. За такого, покладення в основу рішення в якості визнання факту батьківства лише декількох фотографій й сумнівного висновку експерту, на думку апелянта, суперечить засадам цивільного судочинства та нормам процесуального права. Крім того, в висновку експерта були допущені суттєві недоліки, а саме невірна ідентифікації особи ОСОБА_3 , які суд намагався усунути шляхом допиту експерта в судовому засіданні. Разом з тим, допит експерта був проведений з порушенням вимог процесуального законодавства, оскільки був здійснений в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів експерта. При цьому, згідно вимог ч. 6 ст. 212 ЦПК України свідок, перекладач, спеціаліст, експерт можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції виключно у приміщенні суду. За такого, представник відповідача стверджує, що позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу, який би давав змогу встановити факт батьківства ОСОБА_3 відносно її неповнолітніх дітей, а тому просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Вендель О.М. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Вказує, що незгода відповідача з рішенням суду зводиться до того, що воно обґрунтоване лише Висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 207 від 23.04.2024 р. та відсутні інші докази, проте це не відповідає дійсності. Так, Висновок судової молекулярно-генетичної експертизи узгоджується також з іншими доказами, дослідженими під час судового розгляду, а саме: фотоматеріалами та Актами проживання. До того ж, згідно Висновку експертизи молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин ОСОБА_3 може являтися біологічним батьком дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із ймовірністю 99,99999%, таким чином батьківство практично доведене, та вказаний доказ переважає над всіма іншими доказами, що узгоджується з Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти» («Mifsud v. Malta», заява № 62257/15), в якому зазначено, що ДНК-тест - це науковий метод, наявний для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник позивачки адвокат Вендель О.М. підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідачка та її представник адвокат Губська Ю.О, якою була подана апеляційна скарга, а також представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені: про що свідчить реєстр підтверджень про отримання третіми особами та адвокатом Губською Ю.О. документів з «Електронного суду» (т. 2 а.с. 203). Відповідачка ОСОБА_7 повідомлялась про розгляд справи шляхом направлення повістки за адресою місця проживання, зазначеною в апеляційній скарзі, та яка є місцем її реєстрації, проте повістка була повернута на адресу апеляційного суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 2 а.с. 204).

З огляду на викладене та вимоги ч. 7, 8 ст. 128, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи належним, а їх неявку до суду такою, що не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що у позивачки ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка - ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (т. 1 а.с. 13 - 15), де у графі батьки вказано: «батько ОСОБА_6 » та «мати ОСОБА_1 ».

Відповідно до Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відомості про батька дітей - " ОСОБА_6 " - записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер в с-щі Ставки Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 22) та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті (т. 1 а.с. 27-30).

Позивачка ОСОБА_1 бажає встановити факт батьківства ОСОБА_3 відносно своїх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з метою захисту прав і інтересів дітей, які мають право на спадкування після смерті батька ОСОБА_3 .

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішення суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений, зокрема, матір`ю дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів.

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Тобто підставою для визнання батьківства є відомості, що засвідчують саме походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути лише висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

Як вбачається з висновку експерта Державної спеціалізованої установи «Одеське обласне бюро судово-медичних експертиз» № 207 від 23.04.2024 року для проведення призначеної за клопотанням представника позивачки ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області у даній справі судової молекулярно-генетичної експертизи, був здійснений відбір зразків рідкої крові у позивачки ОСОБА_1 та дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . Порівнюючи генотип дітей із генотипом загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , що був визначений Висновком експерта № 347/352-МГ від 02.02.2023 р., проведеної у відділенні судово-медичної генетики КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», експерт ДСУ «Одеське обласне бюро судово-медичних експертиз» дійшов висновків, молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин ОСОБА_3 може являтися біологічним батьком дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із ймовірністю 99,99999%, таким чином батьківство практично доведене (т. 2 а.с. 3-10).

Оцінюючи зібрані у справі докази відповідно до ст. 89 ЦПК України судом першої інстанції крім висновку судово-молекулярно-генетичної експертизи також обґрунтовано враховані й інші докази, які підтверджують факт батьківства, в їх сукупності.

Так, позивачкою були надані фотографії в кількості 4 штук (т. 1 а.с. 17-18), на яких зображений ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 та разом із дітьми.

Крім того, за змістом Актів про проживання від 20.05.2022р. і 17.10.2022р., складених депутатом Веселенівської селищної ради Миколаївської області Свердан С.І. за участю ОСОБА_8 , яка проживає в АДРЕСА_2 , та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які проживають в АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 разом із дітьми з квітня 2021 року проживали в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 11, 12).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що факт батьківства ОСОБА_3 стосовно малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи, які є належними, допустимими та достатніми, тоді як відповідачкою ОСОБА_2 жодних доказів на підтвердження заперечень проти позову не надано.

З огляду на викладене, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності та приймаючи до уваги, що на момент народження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 їх батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, відомості про батька зазначені відповідно до статті 135 СК України за вказівкою матері, суд першої інстанції правильно вважав доведеним, що позовні вимоги про встановлення батьківства та внесення відповідних змін до актових записів щодо народження дітей є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що висновок проведеної у справі молекулярно-генетичної експертизи є сумнівним, оскільки висновки про збіг генетичних ознак порівнювальних об`єктів з певною ймовірністю дозволяє різне тлумачення.

Так, вказаний експертний висновок, згідно якому молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин ОСОБА_3 може являтися біологічним батьком дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із ймовірністю 99,99999%, таким чином батьківство практично доведене, - є достатньо обґрунтованим, не суперечить іншим матеріалам справи, зокрема наданим позивачкою фотографіям та Актам про проживання, а тому не викликає сумнівів у його правильності.

Згідно висновків вказаної судової молекулярно-генетичної експертизи молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин ОСОБА_3 може являтися біологічним батьком дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із ймовірністю 99,99999%, таким чином батьківство практично доведене (т. 2 а.с. 3-10),

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зауважив, що "на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства" (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти» («Mifsud v. Malta», заява № 62257/15) зазначено, що ДНК-тест - це науковий метод для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.

Не свідчить про недійсність вищевказаного експертного висновку помилкове зазначення у ньому року народження ОСОБА_3 - "1988 рік" замість "1998 рік".

Так, щодо посилань апеляційної скарги на те, що з метою з`ясування цих розбіжностей судом був допитаний судовий експерт ОСОБА_11 , проте останній приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів експерта, що є порушенням вимог ч. 6 ст. 212 ЦПК України, то колегія суддів звертає увагу, що до суду від експертної установи надійшов лист від 20.01.2025 року за № 263-11 з роз`ясненням, що дана помилка є технічною опискою та вірною датою народження ОСОБА_3 у висновку експерта № 207 від 23.04.2024 року слід вважати - " ІНФОРМАЦІЯ_4 " (т. 2 а.с. 132).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про недоведеність позову ОСОБА_1 є безпідставними а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником адвокатом Губською Юлією Олександрівною, залишити без задоволення.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 21 травня 2025 року.