П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 556/3167/24

Провадження № 22-ц/4815/715/25

Головуючий у Володимирецькому районному суді

Рівненської області: суддя Котик Л.О.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:

15 год. 29 хв. 14 лютого 2025 року

в селищі Володимирець

Вараського району Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кругліцької Валентини Михайлівни на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 14 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (далі ТОВ "Бізнес позика") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання кредиту № 468063-КС-001 від 15 червня 2023 року в розмірі 39 087,22 гривень, з яких: за тілом кредиту 9 000 гривень; за процентами 28 737,22 гривень; за комісією 1 350,00 гривень.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що кредитний договір було укладено в електронній формі і за ним ОСОБА_1 отримав у кредит від ТОВ "Бізнес позика" 9 000 гривень строком на 24 тижні до 30 листопада 2023 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,15011539% за кожен день користування за зниженою ставкою, 2% в день за стандартною ставкою та зі сплатою комісії за надання кредиту в сумі 1 350 гривень. Кредитодавець свої зобов`язання виконав, але позичальник покладених на нього обов`язків належним чином не виконував, тому через це в нього утворилась заборгованість, яка станом на 02 жовтня 2024 року склала заявлену до стягнення суму грошових коштів.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 14 лютого 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес позика" заборгованість за договором №468063-КС-001 про надання кредиту від 15 червня 2023 року у розмірі 39 087,22 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес позика" сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 гривні.

На рішення суду представником відповідача - адвокатом Кругліцькою В.М. подано апеляційну скаргу, де покликалась на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалося про неврахування судом попередньої інстанції того, що підписана її довірителем анкета-заява на укладення кредитного договору мітить лише персональну інформацію клієнта, а істотних умов договору в ній не обумовлювалось. Окрім того, позивачем не доведено, яке було прийнято рішення за результатами розгляду анкети-заяви, який платіжний інструмент видано і якому розмірі надано кредит. Тому відсутні підстави вважати, що позивач при укладенні договору дотримався передбачених ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування.

При цьому вважає, що роздруківки складових кредитного договору із веб-сайту ТОВ "Бізнес позика" не можуть бути належними доказами погодження умов кредитного договору, оскільки повністю залежать від волевиявлення однієї сторони позивача. Тобто неможливо застосувати при вирішенні спірних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, адже решту складових кредитного договору не було підписано, а тому ТОВ "Бізнес позика" могло надати для суду відповідні документи в найбільш сприятливих для нього редакціях. Зважала й на те, що й розрахунок заборгованості не є первинним обліковим бухгалтерським документом, а тому не підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані кредитодавцем у позовній заяві.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити ТОВ "Бізнес позика" в задоволенні позовних вимог.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу ТОВ "Бізнес позика" не скористалося, хоча позивачу про це роз`яснювалось ухвалою Рівненського апеляційного суду від 28 квітня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, 15 червня 2023 року між сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 468063-КС-001 шляхом його підписання позичальником електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України "Про електронну комерцію".

За умовами договору ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 9 000 гривень строком на 24 тижнів зі сплатою відсотків за користування кредитом 1,15011539% за кожен день користування зниженою ставкою, а стандартною - в розмірі 2% в день. Сума комісії за надання кредиту в становила 1 350 гривень

Станом на 02 жовтня 2024 року заборгованість за кредитом складала 39 087,22 гривень, з яких: за тілом кредиту 9 000 гривень; за процентами 28 737,22 гривень; за комісією 1 350 гривень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом у постанові від 11 липня 2018 року у справі №753/7883/15 зазначено, що доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку, оскільки спростування доказів позивача є процесуальним обов`язком саме відповідача (а не суду).

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, стягнувши із відповідача на користь ТОВ "Бізнес позика" суму заборгованості.

Приходячи до переконання про залишення оскаржуваного рішення без змін, колегія суддів бере до уваги, що надані позивачем докази містять інформацію про підписання договору, за яким вирішено стягнути заборгованість, електронним цифровим підписом, зокрема позичальником, за допомогою одноразового ідентифікатора, вчиненим з урахуванням положень ч. ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", ч. 1 ст. 205 ЦК України.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку ,коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між тим, будь-яких доказів на обґрунтування своїх заперечень проти позову, в т.ч. і щодо відсутності вини, зобов`язань та свого розрахунку, ОСОБА_1 не надав, матеріали справи їх не містять, а судом не було здобуто.

З дослідженого договору про надання кредиту видно, що його умови відповідають законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Щодо розміру процентів, то такий розмір, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).

У цій справі проценти за користування кредитом, які ТОВ "Бізнес позика" вимагає стягнути з відповідача, нараховані виключно у межах строку дії кредитного договору в порядку ст. 10561 ЦК України.

Всупереч аргументам заявника договір про надання кредиту електронної форми безпосередньо підписаний позичальником та він не є формуляром або іншою стандартною формою, до якої приєднується сторона, і саме за цих міркувань не підлягають до застосування правила ст. 634 ЦК України.

Тобто між сторонами узгоджені істотні умови кредитування, на підставі яких нараховано заявлену до стягнення спірну заборгованість, позаяк вони містились в підписаному позичальником електронному договорі.

Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, ОСОБА_1 не надав, а матеріали справи їх не містять.

Отже, доводи апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення на увагу не заслуговують і спростовуються правильністю висновків суду.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кругліцької Валентини Михайлівни залишити без задоволення, а рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 14 лютого 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків