Справа № 296/637/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2025 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді Драча Ю.І.

за участю секретаря судового засідання Дальянської В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира через свого представника - адвоката Чайковську Ружену Анатоліївна з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини матір`ю та стягнення аліментів на утримання дітей.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак, позивачем подано до суду позов про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі у сторін народилось двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з матір`ю.

Позивач зазначила, що протягом останнього часу сімейне життя між нею та відповідачем погіршувалось, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення шлюбних відносин. Також зазначено, що відповідач протягом довгого періоду вчиняв над нею та дітьми домашнє насильство, а саме фізичне, психологічне та економічного характеру, у зв`язку з чим позивач разом з дітьми вимушена була покинути місце проживання та реєстрації.

Позивачем зазначено, що відповідач не надає жодних коштів на утримання дітей чим ставить її у скрутне матеріальне становище, хоча аліменти нікому не сплачує, непрацездатних батьків не утримує. Враховуючи викладене, виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира Драча Ю.І. від 23.01.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

12.02.2025 від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідач категорично заперечує щодо викладу обставин зазначених позивачем, зокрема зазначає, що дбає про дітей та сім`ю, не вчиняв жодних насильницьких дій відносно позивача та дітей, натомість це саме ОСОБА_1 вчиняла провокативні дії відносно нього. Крім цього вказав, що спору щодо визначення місця проживання дітей не має, однак зауважив, що донька ОСОБА_5 досягла 14 років та може сама вибирати місце проживання, щодо доньки ОСОБА_6 не заперечує щодо її проживання з матір`ю за умови забезпечення останньою належних умов проживання. Аліменти згоден сплачувати в добровільному порядку. Щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу заперечує та вважає їх недоведеними (а.с. 35-36).

Представником позивача подано заяву про розгляд справи без їхньої участі. Позові вимоги підтримують та просять задовольнити.

Відповідачем 07.05.2025 подано заяву в якій зазначено, що відзивні вимоги він підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводити без його участі.

Представником третьої особи подано заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримує та просить задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12,13).

Відповідно до копії договору оренди квартири від 08.01.2025 діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 16)

Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою.

Матеріали справи не містять доказів, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, батько у відзиві на позовну заяву зазначив, що не заперечує щодо проживання доньки ОСОБА_6 з матір`ю.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача про визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення аліментів слід зазначити наступне.

Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином відповідач зобов`язаний утримувати свою неповнолітню доньку до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно з частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено, що діти проживають разом з позивачем ОСОБА_1 , що не заперечувалось також відповідачем у справі.

Заперечуючи щодо позову, відповідач зазначив, що готовий добровільно у позасудовому порядку сплачувати аліменти, однак доказів того, що він матеріально допомагає дітям суду надано не було. Також суд позбавлений можливості перевірити матеріальне становище відповідача, оскільки останній документально не підтвердив види та розмір своїх доходів.

Враховуючи викладене, молодий вік відповідача, а також те, що він є працездатною особою (доказів протилежного не надано), визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, відсутність доказів про перебування на утриманні відповідача інших осіб, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей, у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення дітьми повноліття.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу у вказаній справі надавала адвокат Чайковська Р.А., що підтверджується договором про надання правової допомоги № 369/2025 від 07.01.2025 року (а.с. 60).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно роз`яснень, наведених у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

07 січня 2025 року між адвокатом Чайковською Р.А. та ОСОБА_1 було підписано протокол № 1 погодження гонорару за юридичні послуги на суму 5000,00 грн. та відповідно до платіжної інструкції від 07.01.2025 вказані кошти були сплачені позивачем у справі (а.с. 62).

Отже, суд вважає встановленим, що позивач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Чайковської Р.А., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної виконавцем правової допомоги у розмірі 5000,00 грн. є завищеними, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.

Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а отже вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20, сплачені позивачкою при зверненні до суду з вимогою про визначення місця проживання дитини підлягають стягненню на її користь з відповідача.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1211,20 гривень слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7, 21-24, 56, 110-112, 114, 155, 160, 180-182, 184, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст.12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 січня 2025 року та до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 . Адреса реєстрації: АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 . Адреса реєстрації: АДРЕСА_1

Третя особа Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Житомирської міської ради, юридична адреса: 10002, м. Житомир, майдан С.П.Корольова, 4/2.

Головуючий суддя Ю. І. Драч