УХВАЛА

22 травня 2025 року

м. Київ

справа № 538/2077/21

провадження № 61-5761ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Полтавського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Лохвицька міська рада Полтавської області, Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку,

та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самосійних вимог на предмет спору: Миргородська районна державна адміністрація Полтавської області, Лохвицька міська рада Полтавської області, Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області, про визнання недійсним та скасування Державного акту про право приватної власності на землю,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_2 , Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області, треті особи: Лохвицька міська рада Полтавської області, Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, відповідно до якого просив:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області № 367

від 31 грудня 2004 року в частині затвердження проекту нових землеволодінь в розмірі земельних часток (паїв) в межах ТОВ «Ранок» та посвідчення права власності ОСОБА_2 на земельну частку (пай) державним актом на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства без встановлення меж кожної з них в натурі (на місцевості);

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 165380 від 21 квітня 2005 року на ім`я ОСОБА_2 .

У лютому 2022 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , треті особи: Миргородська районна державна адміністрація Полтавської області, Лохвицька міська рада Полтавської області, Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області, про визнання недійсним та скасування державного акту про право приватної власності на землю, відповідно до якого просив визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 № 609674 від 24 лютого 2004 року, виданий ОСОБА_1 , яким засвідчено право власності на землю розміром 3,56 га на території Харківецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 20 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області № 367 від 31 грудня 2004 року в частині затвердження проекту нових землеволодінь в розмірі земельних часток (паїв) в межах ТОВ «Ранок» та посвідчення права власності ОСОБА_2 на земельну частку (пай) державним актом на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства без встановлення меж кожної з них в натурі (на місцевості). Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 165380 від 21 квітня 2005 року на ім`я ОСОБА_2 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподілу судових витрат.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 20 березня 2023 року в частині вирішення позовних вимог за первісним позовом скасовано. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, відмовлено. В іншій частині рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 20 березня 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Полтавського апеляційного суду від 19 вересня 2023 рок в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку залишено без змін.

04 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Полтавського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказував, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , апеляційний суд посилався на те, що перешкода, яка виникла у позивача та порушує його право користуватися земельною ділянкою, має технічний характер та може бути усунена шляхом внесення змін до технічних документацій сторін, чи одного з них, після отримання висновків спеціалістів із земельно-технічних питань, проведених на основі огляду земельних ділянок на місцевості в натурі.

Разом з тим, згідно з повідомленням фізичної особи-підприємця, сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_3 № 2 від 21 жовтня 2024 року, внесення змін до документації із землеустрою, з метою усунення накладки (перетину) належної ОСОБА_1 земельної ділянки та земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0389, є неможливим.

ОСОБА_1 вважає, що до 21 жовтня 2024 року йому були невідомі обставини неможливості внесення змін до документації із землеустрою з метою усунення накладки (перетину) належної йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю Р2 № 609674 від 24 лютого

2004 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16 земельної ділянки та земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0389.

Враховуючи викладене, оскільки відсутні можливості внесення змін до документації із землеустрою, з метою усунення накладки (перетину) належної йому земельної ділянки, ОСОБА_1 вважає, що слід переглянути за нововиявленими обставинами постанову Полтавського апеляційного суду

від 19 вересня 2023 року та задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Полтавського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року відмовлено.

28 квітня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 січня

2025 року, яку просить скасувати, ухваливши по справі нове судове рішення про задоволення його заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Полтавського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року.

Підставою касаційного оскарження ухвали Полтавського апеляційного суду

від 22 січня 2025 року заявник зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала апеляційного суду про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови апеляційного суду не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Згідно з частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня

2020 року у справі № 19/028?10/13).

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом і не були та не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).

Нововиявленими є лише такі обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі, обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі

№ 127/10129/17).

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17).

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду

від 14 квітня 2021 року у справі № 9901/819/18).

У постанові Полтавського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року, залишеній без змін постановою Верховного Суду від 08 квітня 2024 року, вказано, що перешкода, яка виникла у позивача ОСОБА_1 та порушує його право на безперешкодне користування належною йому земельною ділянкою, має технічний характер, та може бути усунена шляхом внесення змін до технічних документацій сторін, після отримання висновків спеціалістів із земельно-технічних питань, проведених на основі огляду земельних ділянок на місцевості в натурі.

Апеляційним судом встановлено, що згідно з повідомленням інженера-землевпорядника ОСОБА_3 № 2 від 21 жовтня 2024 року, внесення змін до документації із землеустрою, з метою усунення накладки (перетину) належної ОСОБА_1 земельної ділянки та земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0389, є неможливим оскільки потребує проведення комплексу робіт, передбаченого законодавством, та згоду відповідача на зміну меж та конфігурації земельної ділянки.

Повідомлення інженера-землевпорядника складено після розгляду справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій та фактично є новим доказом. Об`єктивних перешкод для звернення з цього питання до інженера-землевпорядника під час розгляду справи судами заявник не навів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обставини, які вказані у заяві ОСОБА_1 , не є нововиявленими в розумінні статті 423 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для перегляду постанови Полтавського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року за нововиявленими обставинами.

Зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду

від 22 січня 2025 року у справі № 538/2077/21.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников