КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/997/20
Провадження № 2/488/57/25 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

20.05.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Волошиній Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом до відповідача ОСОБА_2 , в обґрунтування якого вказала наступне.

29 грудня 2007 року позивачка, ОСОБА_1 , уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 .

Від даного шлюбу подружжя мають неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У період шлюбу подружжям було придбано легковий автомобіль марки Mazda, державний номер НОМЕР_1 , 1988 року випуску, вартістю 87 000 грн. Право власності на автомобіль зареєстровано за відповідачем.

На теперішній час шлюбні відносини між подружжям припиненні, з цього приводу відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Проте, сторони не можуть в добровільному порядку вирішити питання щодо поділу майна, зокрема транспортного засобу, придбаного в шлюбі, а тому позивачка була вимушена звернутися до суду та просити суд:

- при проведенні поділу спільного майна подружжя відступити від рівності часток, збільшивши частку позивачки, та визнати за нею 2/3 частки права спільної сумісної власності на автомобіль "Mazda", легковий, 1989 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ;

- стягнути з відповідача на її користь 2/3 частки вартості автомобіля "Mazda, легковий, 1988 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ;

-стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 1841 грн., сплата судового збору, та 2600 грн. витрати на правову допомогу.

Мотивуючи відступ від засад рівності часток подружжя, позивачка посилалася на те, що на її утриманні перебувають неповнолітні діти.

В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, матеріали справи містять відзив відповідача, в якому ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволені позову за необґрунтованістю заявлених вимог.

Позивачкою було подано заперечення на відзив, в якому ОСОБА_1 просила суд задовольнити позов в інтересах дітей та їх майбутнього.

За таких обставин, враховуючи вимоги ч.1 ст.223 ЦПК України, суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності учасників процесу за наявними матеріалами справи.

За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 2007 року, який зареєстрований Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 845 (а.с.11).

Від даного шлюбу подружжя ОСОБА_4 мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12-13).

На теперішній час шлюбні відносини між подружжям припиненні, з цього приводу відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Судовим наказом, виданим Корабельним районним судом м. Миколаєва 28.04.2020 року, з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання дітей в розмірі 1/3 частини доходу (заробітку) відповідача, щомісячно, починаючи з 07.04.2020 року і до повноліття дітей.

Доказів заборгованості по сплаті аліментів матеріали справи не містять.

Перебуваючи у шлюбі, подружжям ОСОБА_4 було придбано легковий автомобіль марки Mazda, державний номер НОМЕР_1 , 1988 року випуску, № кузова НОМЕР_2 , вартістю 87 000 грн. Право власності на автомобіль зареєстровано за відповідачем (а.с.92).

В силу ст.ст. 60-72 СК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь - які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом, зокрема, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, а також ним можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності повинно беззастережно дотримуватися подружжям.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі побутового.

За правилами ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, а також якщо з дружиною, чоловіком проживають діти, або непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів недостатній для забезпечення їхнього фізичного розвитку та лікування.

Також, збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе при наявності певної умови - якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування.

Між тим, посилання позивачки на положення частини третьої статті 70 Сімейного кодексу України, згідно з якими при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток, зокрема, якщо з одним із подружжя проживають неповнолітні діти, суд вважає необґрунтованими.

Позивачка не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що наявні підстави для такого відступу. Зокрема, матеріали справи не містять документального підтвердження того, що розмір аліментів, які вона отримує на утримання дітей, є недостатнім для забезпечення їхнього належного фізичного, психічного чи соціального розвитку, чи що існує заборгованість по сплаті аліментів з боку відповідача.

Також не надано доказів на підтвердження того, що саме позивачка самостійно забезпечує потреби дітей у значному обсязі або що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відсутні також обставини, що свідчать про витрати позивачки на лікування дітей або їхню особливу потребу в додатковому матеріальному забезпеченні.

У зв`язку з наведеним, суд вважає недоведеним існування виключних обставин, які могли б стати підставою для відступу від рівності часток подружжя при поділі спільного майна.

З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для відступлення від рівності часток сторін при поділі спірного майна, а тому вважає необхідним визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки Mazda, державний номер НОМЕР_1 , 1988 року випуску, № кузова НОМЕР_2 .

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації 2/3 частки від вартості автомобіля марки «Mazda», легковий, 1988 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , то вони не знайшли свого підтвердження у наданих суду доказах.

Згідно з вимогами статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Проте позивачкою не надано жодного належного доказу, який би підтверджував ринкову або фактичну вартість автомобіля на час розгляду справи. Зокрема, відсутня оціночна експертиза, довідка торгово-сервісної організації, висновок експерта або інші документи, які б свідчили про вартість спірного майна.

У зв`язку з відсутністю доказів вартості автомобіля, суд позбавлений можливості здійснити належний розрахунок частки, що підлягає стягненню у грошовій формі, а відтак, у цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України при розподілі судових витрат суд бере до уваги документально підтверджені позивачкою та сплачені нею судовий збір та витрати на правову допомогу.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати відшкодовуються позивачці пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому на користь позивачки належить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 841 грн. (судовий збір) та 1300 грн. (правова допомога), що разом становить 2 141 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки Mazda, державний номер НОМЕР_1 , 1988 року випуску, № кузова НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 2 141, 00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , Паспорт: НОМЕР_3 від 31.01.2008р., виданий Корабельним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській обл., РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , Паспорт: НОМЕР_5 від 28.05.2013р., виданий Корабельним РВ УМВС України в Миколаївській обл., адреса реєстрації; АДРЕСА_2 , адреса фактичного проживання; АДРЕСА_3 .

Суддя Л.І. Селіщева