Справа № 503/478/25
Провадження № 2/503/460/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів,

встановив:

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.08.2023 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі частини усіх видів заробітку (доходів) до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист щодо примусового виконання вказаного рішення перебуває на виконанні у Кодимському відділі державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується інформацією про відкриття виконавчого провадження № 72547349. Однак, боржник не сплачує аліменти, у зв`язку з чим станом на 24.03.2025 року наявна заборгованість зі сплати аліментів в загальному розмірі 78413,60 грн. У зв`язку з цим позивач пред`явила до відповідача позов шляхом подання до суду з використанням системи «Електронний суд» позовної заяви, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 78413,60 грн.

Також до позовної заяви додано доказ надсилання іншому учаснику справи відповідачу копій поданих до суду документів в електронній формі, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме квитанцію № 3047274 про доставку 29.03.2025 року документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС відповідача ОСОБА_2

07.04.2025 року ухвалою суду (а.с.12-13) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам та отримано позивачем і відповідачем, у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до їх електронних кабінетів 10.04.2025 року, про що свідчать довідки про доставку електронного документа (а.с.16-17). Окрім того відповідачу копію ухвали було направлено, у порядку встановленому пунктом 5 ч.6 ст. 272 ЦПК України, за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної інформації Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 03.04.2025 року № 03-17/1186 (а.с.11), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 591 (а.с.18-21), яке 17.04.2025 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20) про відсутність адресата за вказаною адресою (з рукописним дописом «ЗСУ»).

У встановлений судом строк відповідач не скористалася своїми процесуальними правами учасника справи, зокрема клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву (відзив) не подала. У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

07.08.2023 року Овідіопольським районним судом Одеської області у справі № 509/3648/23 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу боржника), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, про що свідчить зміст інформації про виконавче провадження від 29.03.2025 року № 72547349 (а.с.5-7).

16.08.2023 року Кодимським відділом державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження № 72547349 на підставі виконавчого документа судового наказу від 07.08.2023 року № 509/3648/23, виданого Овідіопольським районним судом Одеської області, про що також свідчить зміст інформації про виконавче провадження від 29.03.2025 року № 72547349 (а.с.5-7).

21.08.2023 року виконавчий документ судовий наказ у виконавчому провадженні № 72547349 постановою державного виконавця був переданий на виконання до військової частини НОМЕР_1 , в якій відповідач ОСОБА_2 отримує дохід (заробітну плату), про що також зазначено у змісті інформації про виконавче провадження від 29.03.2025 року № 72547349 (а.с.5-7).

Зазначене в поєднанні з тим, що поштове відправлення № 591 з копією ухвали суду від 07.04.2025 року про відкриття провадження у даній справі, в якій судом роз`яснювалось відповідачу право на подання відзиву, було повернуто (а.с.18-21) до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20) про відсутність адресата за вказаною адресою (з рукописним дописом «ЗСУ»), викликало в суду сумніви у добросовісному здійсненні позивачем своїх процесуальних прав. У зв`язку з чим судом було з власної ініціативи, у відповідності до положень ч.7 ст. 81 ЦПК України, вжито заходів для збирання доказів з метою ухвалення обґрунтованого рішення на підставі повного і всебічного з`ясування обставин, а саме за відомостями ДФС отримано відомості про джерела і розміри доходів відповідача у період, який має значення для вирішення предмета спору (а.с.25), та ухвалою суду від 15.05.2025 року (а.с.26-27) витребувано з органу ДВС додаткові відомості про здійсненні виконавчі дії у рамках виконавчого провадження № 72547349.

Згідно відповіді № 1375266 від 14.05.2025 року з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів (а.с.25), отриманої судом у відповідності до положень ч.7 ст. 81 ЦПК України, відповідач ОСОБА_2 за період з січня 2023 року по лютий 2024 року мав постійний заробіток (дохід) у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця від В/Ч НОМЕР_1 , з березня 2024 року по грудень 2024 року відповідач дохід не отримував, а з січня 2025 року по березень 2025 року знову отримував заробіток (дохід) у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця від В/Ч НОМЕР_2 .

В свою чергу, згідно змісту копії постанови державного виконавця Кодимського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Борщ Л.А. від 21.08.2023 року (а.с.31-32), отриманої судом у відповідності до положень ч.7 ст. 81 ЦПК України, в рамках виконавчого провадження № 72547349 були прийняті рішення:

- про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , які останній отримує у військовій частині НОМЕР_1 , з яких здійснювати відрахування аліментів стягнутих за рішенням суду, із 03.07.2023 року;

- визначено рахунок органу ДВС на який треба здійснювати перерахування утриманих коштів;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 , яка здійснюватиме відрахування із доходів боржника ОСОБА_2 , серед іншого, щомісяця надсилати виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, а у разі припинення перерахування коштів, не пізніш як у триденний строк, повідомити виконавця про причину припинення виплат та зазначити нове місце роботи, проживання чи навчання боржника, якщо воно відоме;

- попередження відповідальної особи за утримання коштів з боржника про відповідальність за невиконання законних вимог виконавця, порушення Закону України «Про виконавче провадження» (у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника);

- заборонено відповідальній особі за утримання коштів з боржника самостійно змінювати порядок стягнення суми боргу та розмір відрахувань;

- направлення копії цієї постанови для виконання до військової частини № НОМЕР_1 та сторонам виконавчого провадження (тобто стягувачу ОСОБА_4 і боржнику ОСОБА_2 ) до відома.

21.08.2023 року копія згаданої вище постанови державного виконавця із супровідним листом № 21.19-7088 (а.с.30) була надіслана до військової частини НОМЕР_1 поштою рекомендованим листом № 676, про що свідчить копія фіскального чеку ВПЗ Кодима АТ «Укрпошта» (а.с.33).

06.09.2023 року рекомендований лист № 676 був вручений представником за довіреністю військової частини НОМЕР_1 , що підтверджує копія поштового повідомлення № 165 (а.с.33).

Таким чином суд вважає, що принаймні з вересня 2023 року військовою частиною НОМЕР_1 на виконання постанови державного виконавця від 21.08.2023 року мало б здійснюватися утримання з грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , перераховуватись на рахунок органу ДВС з щомісячним надісланням державному виконавця звітів про здійснені відрахування та виплати.

Однак, з невстановлених причин військовою частиною НОМЕР_1 утримання з грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 здійснювалось в розмірах, що не забезпечували покриття заборгованості, при цьому витребувані ухвалою суду від 15.05.2025 року (а.с.26-27) з органу ДВС відомості про встановленні у виконавчому провадженні № 72547349 причини здійснення військовою частиною НОМЕР_1 таких відрахувань аліментів (за наявності) суду надані не були, хоча останні мали надаватися військовою частиною державному виконавцю у вигляді щомісячних звітів про здійснені відрахування та виплати.

При цьому, на думку суду, самі ці причини не можуть бути пов`язані з виною в них боржника ОСОБА_2 , так як мали здійснюватися відповідальною особою військової частини НОМЕР_1 поза волею військовослужбовця ОСОБА_2 на виконання постанови державного виконавця від 21.08.2023 року у виконавчому провадженні № 72547349, а відтак встановлення цих причин не має значення для вирішення предмету спору у даній справі.

Згідно пункту 4 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою, в тому числі за заявою стягувача шляхом перевірки правильності та своєчасності відрахувань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами та фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, про що складається відповідний акт.

Водночас суд відзначає, що суми доходів нарахованих і виплачених військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_2 за період з січня 2023 року по лютий 2024 року забезпечував би не лише сплату поточних нарахувань з аліментів, але і був достатнім для погашення всієї суми заборгованості по аліментам, яка виникла з моменту їх стягнення 03.07.2023 року.

Згідно відомостей наявних в публічному доступі на офіційному веб-сайті судової влади України та у Єдиному державному реєстрі судових рішень 19.02.2025 року Кодимським районним судом Одеської області у цивільній справі № 503/2322/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, Служба у справах дітей Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав було ухвалено рішення (а.с.22-24), яке набрало законної сили 24.03.2025 року та в якому зазначено, що заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_2 виникла у зв`язку із чим деякий час не мав доходів, у зв`язку з тим, що через певні обставини був змушений самовільно залишити військову частину.

При цьому, зі змісту згаданого вище рішення також вбачається та обставина, що позивачу ОСОБА_1 , із запиту Державної виконавчої служби, було відомо, що відповідач ОСОБА_2 з 31.01.2024 року самовільно залишив військову частину, де проходив військову службу та був знятий з усіх видів забезпечення.

Окрім того, в мотивувальній частині згаданого вище рішення також зазначено, що відповідач ОСОБА_2 поновлений на військовій службі, отримує дохід, а тому поновить сплату аліментів.

Відповідно до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Даний висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).

У відповідності до положень пункту 2 і 4 ч.2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Суд відзначає ту обставину, що позивач ОСОБА_1 пред`являючи позов до відповідача ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів не повідомила суду відомі їй обставини про те, що ОСОБА_2 з 31.01.2024 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , де проходив військову службу та був знятий з усіх видів забезпечення, а також не повідомила обставини про наявність або відсутність від неї звернень до державного виконавця із заявою щодо здійснення контролю за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника ОСОБА_2 у відповідності до пункту 4 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, а у випадку відсутності таких звернень, то чим саме була викликана її така пасивна поведінка з цього питання.

Обставини щодо проходження відповідачем ОСОБА_2 військової служби та отримання/неотримання ним доходу у відповідні періоди, які зазначені в рішенні ухваленому 19.02.2025 року у цивільній справі № 503/2322/24, також підтверджуються і відомостями у відповіді № 1375266 від 14.05.2025 року з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів (а.с.25), отриманої судом у відповідності до положень ч.7 ст. 81 ЦПК України, згідно яких відповідач ОСОБА_2 за період з березня 2024 року по грудень 2024 року дохід не отримував, що відповідає періоду самовільного залишення ним військової частини НОМЕР_1 , де проходив військову службу, внаслідок чого його було знято з усіх видів забезпечення, а з січня 2025 року відповідач ОСОБА_2 знову почав отримувати заробіток (дохід) у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця, але вже від військової частини НОМЕР_2 .

Таким чином після самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_2 військової частини НОМЕР_1 , внаслідок чого його було знято з усіх видів забезпечення, військова частина НОМЕР_1 мала повідомити державного виконавця про причину припинення цих виплат, про що було зазначено у змісті самої копії постанови державного виконавця від 21.08.2023 року отриманої 06.09.2023 року військовою частиною НОМЕР_1 .

Водночас із цим з січня 2025 року існує можливість утримувати аліменти з грошового забезпечення військовослужбовця боржника ОСОБА_2 , які останній почав отримувати від військової частини НОМЕР_2 , за умов вжиття відповідних заходів для цього в рамках виконавчого провадження № 72547349.

Відповідно до першого абзацу ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Ураховуючи вищевикладене, судом встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів у відповідача ОСОБА_2 виникла саме з його вини у розмірі 32400,00 грн лише за період з березня 2024 року по грудень 2024 року включно, тобто в період самовільного залишення ним військової частини НОМЕР_1 коли його було знято з усіх видів забезпечення, а відтак було відсутнє джерело доходу з якого було б можливо здійснювати утримання та перерахування аліментів, а самостійно боржник ОСОБА_2 не здійснював сплати аліментів за поточними нарахуваннями, що підтверджується вищевказаним розрахунком заборгованості зі сплати аліментів (а.с.4).

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою наведеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справа № 572/1762/15-ц.

У змісті позовної заяви позивачем ОСОБА_1 проведено розрахунок розміру неустойки/пені/ від суми несплачених аліментів за період з липня 2023 року по лютий 2025 року включно (а.с.3), відповідно до якого розмір неустойки/пені за період з березня 2024 року по грудень 2024 року включно становить 80449,20 грн.

Однак, з врахуванням того, що судом встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів у відповідача ОСОБА_2 у період з 03.07.2023 року по лютий 2024 року та у період з січня 2025 року виникла не з його вини, то обґрунтованим є лише стягнення з нього неустойки (пені) за заборгованість зі сплати аліментів, яка утворилася за період з березня 2024 року по грудень 2024 року включно.

У пункті 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Обчислюючи розмір неустойки, суд виходить із розміру заборгованості за період з березня 2024 року по грудень 2024 року включно, який визначений державним виконавцем у розрахунку та існував на час звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом 32400,00 грн, як різниці між сумою заборгованості, яка була нарахована станом на завершення самовільного залишення військової частини ОСОБА_2 у грудні 2024 року 72580,10 грн і сумою заборгованості, яка була нарахована, але не утримана за відсутності вини у цьому боржника, станом на березень 2024 року, коли ОСОБА_2 не здійснювалось нарахування грошового забезпечення військовослужбовця, внаслідок самовільного залишення ним військової частини 40180,10 грн. Тобто 72580,10 грн - 40180,10 грн = 32400,00 грн.

У постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного від 09 вересня 2020 року у справі № 183/1433/17 (провадження № 61-24218св18) та від 18 листопада 2020 року у справі № 337/3135/17 (провадження № 61-36292св18) відзначалось, що при обчисленні розміру неустойки береться розмір заборгованості, який визначений державним виконавцем у розрахунку.

Ураховуючи, що відповідач не надав відзив на позовну заяву та/або доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача (нарахування пені за період з березня по грудень 2024 року), то суд вважає, що пред`явлений позивачем позов є обґрунтованим частково, у зв`язку з чим його необхідно задовольнити в частині вимог щодо стягнення неустойки (пені) нарахованої за період з березня по грудень 2024 року стягнувши з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з березня 2024 року по грудень 2024 року включно у розмірі 32400,00 грн, яка дорівнює 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів за період з березня по грудень 2024 року, оскільки розмір нарахування неустойки (пені) за цей період зазначений в розрахунку позивача ОСОБА_1 (а.с.3) перевищує 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів за цей період.

Крім того, приймаючи до уваги, що при пред`явленні позову, позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 500,34 грн, оскільки позовні вимоги задоволені частково на 41,31 відсотка (розмір задоволених позовних вимог х 100 / ціну позову, тобто в сумі 32400,00 х 100/78413,60), відмовлено в задоволенні позовних вимог у розмірі, що становить 58,69 відсотків (100 41,31).

Керуючись ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 196 СК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 , до ОСОБА_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у виконавчому провадженні № 72547349 в розмірі 32400 (тридцять дві тисячі чотириста) грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 500 (п`ятсот) грн 34 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко