Справа № 703/858/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Овсієнка І.В.

за участю

секретаря судового засідання Батаргіної Т.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення аліментів,

установив:

13.02.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі до 15.03.2024, від шлюбу мають двох малолітніх дітей сина ОСОБА_3 2015 року народження та дочку ОСОБА_4 2019 року народження. В листопаді 2024 року судом виданий наказ про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З грудня 2024 року обоє дітей проживають з нею, перебувають на її утриманні, оскільки відповідач проживає окремо, а тому просить стягувати з відповідача аліменти у вказаному розмірі з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17.02.2025 відкрите провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам встановлений строк для подання письмових заяв по суті справи.

14.03.2025 відповідачем надано письмовий відзив, згідно з яким проти задоволення позову він заперечує з тих підстав, що стягнення з нього аліментів у розмірі, заявленому в позові, призведе до утримання половини його заробітку в якості аліментів, що не відповідає вимогам законодавства. Він та позивачка від шлюбу мають двох малолітніх дітей, при цьому аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , 2019 року народження, стягуються із нього з листопада 2024 року на підставі наказу Смілянського міськрайонного суду ід 14.11.2024 в справі №703/6049/24 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку. У зв`язку із викладеним вважає правомірним стягнення із нього аліментів на утримання сина в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), однак не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

18.03.2025 відповідачем за первісним позовом подано зустрічний позов, згідно з яким останній просить припинити стягнення з нього аліментів, що стягуються на підставі наказу Смілянського міськрайонного суду ід 14.11.2024 в справі №703/6049/24 на користь ОСОБА_1 та стягувати аліменти на утримання обох дітей із визначенням єдиної частки 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що стягнення аліментів, що є предметом позову, заявленого ОСОБА_1 , у заявленому розмірі, призведе до покладення на нього надмірного тягаря, оскільки сума утримань з його заробітку буде складати 1/2, в той час як законодавством передбачено стягнення 1/3 всіх видів заробітку на утримання двох дітей. Водночас, змінився його сімейний стан, оскільки він одружився, проживає із дружиною та двома її дітьми, що покладає на нього обов`язки із надання їм утримання, а також матеріальний стан, оскільки у зв`язку із реорганізацією за місцем несення служби його переведено на нижчу посаду, що спричинило зниження його заробітку.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 19.03.2025 зустрічну позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю ст. 177 ЦПК України.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 01.04.2025 продовжено відповідачеві ОСОБА_2 процесуальний строк на звернення до суду із зустрічною позовною заявою, позов прийнято до розгляду разом із первісним позовом, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, встановлено сторонам строк для подання письмових заяв по суті справи, підготовче судове засідання призначене на 17.04.2025.

17.04.2025 підготовче провадження закрите, справу призначено до судового розгляду на 20.05.2025.

Відповідач за зустрічним позовом, ОСОБА_1 у встановлений судом строк відзиву до суду не подала, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала, додатково пояснила, що з червня по грудень 2024 її із відповідачем син, ОСОБА_3 , проживав разом із батьком, оскільки сам так забажав. З липня 2023 вони із відповідачем проживають окремо. В цей час ОСОБА_2 добровільно сплачував аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , до грудня 2023 року. Їх дочка ОСОБА_4 є інвалідом І групи підгрупи А у зв`язку із захворюванням на цукровий діабет, потребує посиленого догляду та має особливі потреби. В березні 2024 року розлучилися. З листопада 2024 року із відповідача стягуються аліменти на утримання дочки на підставі судового наказу, відповідач звертався до суду з вимогою про визнання його таким, що не підлягає виконанню, однак в її задоволенні відмовлено.

Відповідач за зустрічним позовом наполягав на зменшенні розміру аліментів, що стягуються із нього, посилаючись на підстави, що наведені ним у письмовому відзиві та зустрічній позовній заяві. Додатково пояснив, що сума аліментів має бути приведена у відповідність до вимог чинного законодавства у зв`язку зі зміною після постановлення судового рішення про їх стягнення, сімейного та майнового стану платника аліментів. Він вдруге, в грудні 2024 року, одружився, виховує двох дітей своєї дружини, після реорганізації за місцем несення служби з січня 2025 року його дохід знизився на два посадових оклади, що в грошовому виразі складає близько 6000,00 грн. Водночас поставлений на облік внутрішньо переміщених осіб та осіб, що потребують поліпшення житлових умов, оскільки власного житла не має, змушений винаймати.

Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини сторін стосуються стягнення аліментів на утримання дитини, на утримання якої такі платежі не стягувалися, а також зменшення розміру аліментів на дитину, стягнутих судом в наказному провадженні.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі із 30.08.2014, шлюб рішенням Смілянського міськрайонного суду від 15.03.2024 розірваний.

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як визнано обома сторонами, ОСОБА_2 в період з червня до грудня 2024 року проживав за адресою АДРЕСА_1 разом із батьком, що підтверджується актом, останній в цей час добровільно сплачував аліменти на дочку ОСОБА_4 , яка проживала з матір`ю.

Судовим наказом Смілянського міськрайонного суду від 14.11.2024 в справі №703/6049/24, провадження 2-н/703/1111/24 стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки, ОСОБА_5 2019 року народження у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи із 11.11.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Вимога про стягнення аліментів на утримання сина, ОСОБА_2 не пред`являлася,

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 19.12.2024, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 12.03.2025 в справі №703/6049/24 ОСОБА_2 відмовлено у визнанні виконавчого документа, судового наказу від 14.11.2024, таким, що не підлягає виконанню.

Станом на день розгляду справи ОСОБА_2 проживає разом із матір`ю, позивачем за первісним позовом, за адресою АДРЕСА_2 , на підтвердження чого наданий акт від 05.01.2025.

З довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.03.2022 №7104- щодо ОСОБА_2 вбачається, що він зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_4 , його законним представником є мати, ОСОБА_1 .

За станом на 07.03.2025 ОСОБА_2 та його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є внутрішньо переміщеними особами, перебувають на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, на підтвердження чого відповідачем надана довідка.

При цьому довідкою Управління праці та соціального захисту населення ВК СМР підтверджується, що ОСОБА_2 станом на 07.03.2025 перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб, соціальних допомог, компенсаційних виплат не отримує.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за первісним позовом добровільно сплатив аліменти на утримання дітей на користь ОСОБА_1 за січень 2025 року 11050,00 грн, за лютий 2025 року 10050,00 грн.

Враховуючи положення ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» про те, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196,00 грн, а також положення ч. 2 ст. 182 СКУ, згідно з яким мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, відповідач сплатив аліменти, розмір яких перевищує встановлений нормами СК України рекомендований розмір аліментів на кожного із дітей.

Як встановлено судом із даних автоматизованої системи виконавчого провадження, 20.01.2025 відкрите виконавче провадження № 76825342, де боржником є ОСОБА_2 , стягувачем - ОСОБА_1 .

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.

Частиною другою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Таким чином, Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів).

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У зв`язку із викладеним суд звертає увагу, що чинним законодавством встановлено нижню (50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) та верхню межу (10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) розміру аліментів. В межах вказаної суми особа може звернутися до суду зокрема із вимогою про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, ч. 5 ст. 183 СК України). У разі звернення особи, з якою проживає дитина із вимогою про стягнення аліментів у більшому розмірі, чинне законодавство передбачає розгляд такої вимоги в порядку позовного, а не наказного провадження, обмежується при цьому вже максимальний розмір аліментів, які можуть бути стягнуті.

У зв`язку із викладеним суд доходить до висновку, що доводи відповідача за зустрічним позовом, ОСОБА_2 , про те, що в разі задоволення позову сума аліментів, що підлягатимуть стягненню з нього, перевищить максимальний розмір аліментів, передбачений законодавством, не ґрунтуються на вимогах закону.

Водночас, враховуючи розмір доходів відповідача за первісним позовом, що встановлений судом із матеріалів справи, суд констатує, що в разі стягнення із нього аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), сума стягнення, з урахуванням частки, що вже стягується із нього на підставі судового наказу Смілянського міськрайонного суду від 14.11.2024 в справі №703/6049/24 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , 2019 року народження, становитиме половину його заробітку та в той же час не перевищить граничного розміру, передбаченого чинним законодавством. Вказані обставини не в повній мірі забезпечують дотримання майнових інтересів обох сторін з огляду на наступне.

Під час судового розгляду встановлено, що 07.12.2024 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 07.12.2024.

Станом на 13.03.2025 ОСОБА_2 разом із дружиною, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пасинком ОСОБА_8 (2008 року народження) та пасинком ОСОБА_9 (2016 року народження), проживає за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ОСББ «Старт».

Отже, відповідач за первісним позовом, після розірвання шлюбу, створив нову сім`ю, що, незважаючи на відсутність відомостей про працездатність, доходи його дружини, вказує на покладення на нього нових обов`язків, що стосуються забезпечення новоствореної сім`ї, і таких обов`язків, станом на час стягнення із нього аліментів в листопаді 2024 року, не існувало.

Відповідно до довідки про доходи відповідача за первісним позовом, ОСОБА_2 від 07.03.2025 №58, останній з червня до грудня 2024 року перебував на службі в ГУ ДСНС у Черкаській області, посада головний інспектор відділу запобігання надзвичайним ситуаціям, загальна сума доходу за період із червня 2024 до грудня 2024 становить 269671,10 грн.

Станом на лютий 2025 року ОСОБА_2 перебуває на службі в ГУ ДСНС у Черкаській області, посада фахівець відділу організації реагування на надзвичайні ситуації, загальна сума доходу за період січня та лютого 2025 року становить 66573,61 грн, що підтверджується довідкою №59 від 07.03.2025.

З аналізу наведених довідок судом встановлено, що сума заробітку відповідача в середньому дещо менше, ніж середній заробіток за попереднім місцем роботи.

При цьому судом приймається до уваги, що відповідач за первісним позовом переведений на нижче оплачувану роботу, гарантій і компенсацій, передбачених трудовим законодавством у разі скорочення робочих місць, не отримував та не отримує і така обставина сторонами не заперечувалася, доказів протилежного не надано.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі №554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що одружився вдруге, відтак має дружину та двох пасинків, а також змінився його матеріальний стан, оскільки відбулася реорганізація та він переведений на посаду, де праця оплачується в меншому розмірі. Вказаним викликане зменшення отримуваного ним заробітку, відтак і погіршення майнового стану.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Аналогічний за змістом висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 16.09.2020 в справі №565/2071/19.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника осіб, яким він за законом зобов`язаний надавати утримування і які фактично перебувають на його утриманні.

Розмір аліментів, стягнутих відповідно до наказу Смілянського міськрайонного суду від 14.11.2024 цілком відповідає вимогам сімейного законодавства та усталеній судовій практиці щодо розміру аліментів на одну дитину, однак його зміна у зв`язку з тим, що в даній справі встановлено зміна як сімейного, так і матеріального стану платника аліментів, що мали місце після видачі вказаного наказу, буде спрямовано на дотримання балансу майнових інтересів сторін та водночас не суперечитиме інтересам осіб, на користь яких відповідні платежі стягуються.

Судом звертається увага на ту обставину, що рішення про стягнення аліментів із позивача в справі прийняте в порядку наказного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України у судовому наказі зазначаються, поміж іншого, повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

З огляду на специфіку наказного провадження, під час видачі судового наказу судом не перевіряються доводи щодо обґрунтованості вимог стягувача по суті. За таких умов при видачі наказу від 14.11.2024 суд не мав можливості, а також не був зобов`язаний з`ясовувати, чи обґрунтовані вимоги стягувача, чи наявні заперечення у боржника щодо стягнення аліментів та їх розміру, чи наявні обставини, що перешкоджають боржникові сплачувати аліменти у заявленому розмірі. При цьому в судовому розгляді встановлено, а сторонами не заперечується, що станом на час винесення вказаного судового наказу, син сторін, ОСОБА_3 проживав із боржником, тобто зі своїм батьком, відтак підстав стягнення аліментів на його утримання на вказаний період часу не було.

Розмір аліментів на одну дитину, що стягується із позивача, чинним законодавством фактично визначений як сталий, оскільки передбачає можливість видачі судового наказу у безспірному порядку саме в тому розмірі, що просить позивач, що передбачено п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.

Під час прийняття рішення судом враховується зміст позовних вимог за зустрічним позовом та правові позиції, сформульовані ВС.

Зокрема, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника.

Цивільні права або інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Велика Палата неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови ВП ВС від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц, від 06.04.2021 у справі №925/642/19).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

При цьому неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі №378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі №910/12525/20).

Позивач за зустрічним позовом просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання обох дітей, водночас рішенням суду у формі судового наказу з нього стягнуто аліменти на утримання однієї дитини дочки, визначений їх розмір у частці від його заробітку.

Також, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 звертався до суду із заявою про визнання судового наказу від 14.11.2024 таким, що не підлягає виконанню, в задоволенні якої ухвалою Смілянського міськрайсуду від 19.12.2024, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 12.03.2025, відмовлено.

З огляду на викладене, суд не може припинити стягнення аліментів за вказаним вище виконавчим документом, оскільки це знаходиться поза межами його повноважень, однак ефективним способом захисту прав позивача за зустрічним позовом в даному випадку є зменшення аліментів, що підлягають до стягнення, оскільки ОСОБА_2 під час судового розгляду доведено існування обставин, що є підставою для зменшення розміру аліментів відповідно до 192 СК України.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що на даний час обоє дітей перебувають на утриманні матері, позивача за первісним позовом, відповідач добровільно сплатив аліменти на утримання обох дітей за період січня та лютого 2025 року, а також ним доведено належними та допустимими доказами зміну власного сімейного стану, а також погіршення матеріального стану і ці обставини мали місце після стягнення з нього аліментів відповідно до судового наказу від 14.11.2024, суд приходить до висновку про наявність правових підстав задоволення як первісного, так і зустрічного позовів частково.

Відтак, з ОСОБА_2 слід стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , 2015 року народження, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з березня 2025 року і до досягнення ОСОБА_2 повноліття, а також зменшити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5 , 2019 року народження, з 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому суд звертає увагу, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Зважаючи, що відповідачем за первісним позовом добровільно сплачені аліменти за січень-лютий 2025 року на утримання обох дітей у розмірі, який згідно із вимогами ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», перевищує рекомендований розмір аліментів на дитину відповідного віку, встановлений ч. 2 ст. 182 СК України, суд не вбачає підстав для стягнення аліментів з дня пред`явлення позову і такі мають бути стягнені, починаючи із березня 2025 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Водночас, відповідач за зустрічним позовом, ОСОБА_1 не звільнена від сплати судового збору за вимогами зустрічного позову, які задоволені частково, сума стягнутих аліментів зменшена на 1/12, отже судовий збір має бути стягнений із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Відтак, враховуючи, що позивач за первісним позовом, при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», була звільнена від сплати судового збору, та приймаючи до уваги, що її позовні вимоги підлягають задоволенню частково, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч. 1, ч. 6 ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за первісним позовом.

На підставі викладеного, ст. 110, 112, 180, 181, 182 СК України, керуючись ст. 5, 7, 10, 12, 13, 141, 259, 263, 265, 273, 280-282, 430 ЦПК України суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх спільного сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.03.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення аліментів задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їх спільної дочки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі судового наказу, виданого Смілянським міськрайонним судом 14.11.2024 в справі №703/6049/24, провадження 2-н/703/1111/24, з 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1110 (одна тисяча сто десять) грн 27 коп, який зарахувати на рахунок: UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві 22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України, код банку отримувача: 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 100 (сто) грн 93 коп.

Допустити рішення в частині стягнення аліментів за один місяць до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач, відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач, позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складене 21.05.2025.

Суддя І.В. Овсієнко