Справа № 604/335/25
Провадження № 2/604/237/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сіянко В.М.,

за участю секретаря Феньо О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в селищі Підволочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Скориківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

у с т а н о в и в :

25 березня 2025 року до Підволочиського районного суду Тернопільської області звернувся з позовом ОСОБА_1 до Скориківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме: визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , яка за життя склала заповіт, згідно з яким остання заповіла свій житловий будинок і все належне їй майно ОСОБА_1 . Інші спадкоємці відсутні. Позивач подав заяву про прийняття спадщини за заповітом. Постановою нотаріуса позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документа на спадкове майно та реєстрації права власності.

Сторони подали заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла Собуцька Анна б/б, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

14 березня 2000 року секретарем виконкому Пальчинської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області посвідчено заповіт, згідно з яким ОСОБА_4 заповіла свій житловий будинок з надвірними будівлями і все належне їй майно ОСОБА_1 .

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 07.06.2010 встановлено факт належності заповіту від 14.03.2000 Собуцькій Анні б/б.

30.06.2010 виконкомом Пальчинської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області видано довідку №257 про те, що Собуцька Анна б/б на день смерті проживала одиноко.

10 грудня 2019 виконкомом Скориківської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області видано довідку №443 про те, що житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований на території Пальчинської сільської ради в АДРЕСА_1 , дійсно належить померлій ОСОБА_5 .

Відповідно до архівної довідки №234 від 03.03.2025 Архівного відділу Тернопільської області №5 по документах архівного фонду «Пальчинська сільська рада» у погосподарських книгах АДРЕСА_2 станом на 2010 рік значиться домогосподарство ОСОБА_6 , 1924 р.н., голова господарства, проживала сама.

Представником позивача також надано довідку, видану старостою Скориківської сільської ради, про те, що згідно записів, які є у погосподарській книзі №1 на 2021-2025 роки, домогосподарство ОСОБА_6 б/б, 1924 р.н. за номером об`єкта погосподарського обліку 07-0017-2 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Державним нотаріусом Підволочиської державної нотаріальної контори Гладушко К.В. у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа та реєстрації права власності.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відносини спадкування регулюються правилами книги шостої ЦК України.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтями 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За змістом статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Під відкриттям спадщини розуміється настання певних юридичних фактів, зумовлюють виникнення спадкових правовідносин. При цьому як юридичний факт відкриття спадщини характеризується двома параметрами: (1) часом відкриття; (2) місцем відкриття. Час відкриття спадщини має важливе значення, оскільки на час відкриття спадщини визначаються, зокрема: - склад спадщини; - коло спадкоємців; - матеріальний закон, який буде застосовуватись до спадкових відносин. Зазначена правова позиція визначена в Постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2021 року, справа N 671/22/19.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона (спадщина) належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ч. 4 ст.334 ЦК України, ч. 2 ст.3, п. 1 ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину, як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно, як на об`єкт нерухомого майна.

У Постанові від 04.07.2018 року, у справі N 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном має бути застосовано принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в ч. 1 ст. 317 ЦК України, зокрема набуває й право володіння.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування.

До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Нерухоме майно, право власності на яке не виникло у спадкодавця, не може бути включено до спадкової маси, оскільки відповідна державна реєстрація не проведена. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 04.09.2019 року у справі N 450/328/15-ц.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті Собуцької Анни б/б.

Довідки сільських рад (Пальчинської сільської ради №257 від 30.06.2010, Скориківської сільської ради №443 та Скориківської сільської ради №12 від 31.03.2025) та архівна довідка №234 від 03.03.2025 Архівного відділу Тернопільської області №5, містять суперечливу інформацію щодо адреси житлового будинку. В одних довідках будинок значиться під номером АДРЕСА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи 14 березня 2000 року секретарем виконкому Пальчинської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області посвідчено заповіт, згідно з яким ОСОБА_4 заповіла свій житловий будинок з надвірними будівлями і все належне їй майно ОСОБА_1 .

Заповіт - правовий документ, зроблений у встановленій законом формі розпорядження дієздатного громадянина (заповідача) на випадок смерті про належне йому майно. Заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини.

У вказаному вище заповіті заповідачем не конкретизовано житловий будинок, не зазначено його адресу.

Крім того, вказаний заповіт не має юридичної сили і не призводить до настання юридичних наслідків, оскільки право власності заповідача на майно, вказане у заповіті, не зареєстровано, тобто не підтверджено.

У даному випадку спадкування має відбуватися на загальних підставах згідно із законом. Однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач мав право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 . Відповідно до постанови державного нотаріуса позивач прийняв спадщину саме за заповітом. Дій щодо вступу в спадщину за законом позивачем не вчинялися.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13 81, 89, 141, 223, 263, 265, 354-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В позові ОСОБА_1 до Скориківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21 травня 2025 року.

Суддя В. М. Сіянко