Справа № 452/2147/21 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/811/152/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Підлужного В.І.

з участю: ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що її батьки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали в житловому будинку АДРЕСА_1 , що належав їм на праві спільної сумісної власності, оскільки був набутий за час спільного подружнього життя. Після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на майно, яке йому належало на праві власності, в тому числі і на 1/2 частину у спільній сумісній власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , 1/8 частку якої успадкувала вона, а 3/8 частки - ОСОБА_4 . ОСОБА_4 розпорядилася своїм майном на випадок смерті, склавши заповіт, згідно з яким заповіла їй все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося. На час смерті ОСОБА_4 мала право на 7/8 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , з яких 4/8 частки їй належало на праві спільної сумісної власності, а 3/8 частки вона набула у власність в порядку спадкування. Зазначає, що звернулася до Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 за життя не отримала свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя. До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У зв`язку з відмовою нотаріуса вона позбавлена можливості оформити свої права на спадщину. Звертає увагу, що ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом, відмовилася від своєї частки у спадщині після смерті ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 , а права на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 не має.

З наведених підстав просить визнати за ОСОБА_1 право власності в цілому на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 160 кв.м. житловою площею 60.1 кв.м., з яких 1/8 частка в порядку спадкування майна за законом після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і 7/8 частки в порядку спадкування майна за заповітом після смерті матері, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: Самбірська державна нотаріальна контора Львівської області, про встановлення факту прийняття спадщини.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог покликається на те, що 21 листопада 1968 року між її батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено шлюб, за час якого вони збудували житловий будинок АДРЕСА_1 . Після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на 1/2 частину спірного житлового будинку з господарськими спорудами. Зазначає, що ОСОБА_4 належала 1/4 частка у спірному спадковому майні, а їй з сестрою ОСОБА_1 - по 1/8 частки. Зазначає, що відмова від спадщини може бути подана протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тому подана нею з пропуском шестимісячного строку заява про відмову від спадщини від 29 травня 1993 року, є нікчемною та не створює жодних юридичних наслідків, відтак після смерті ОСОБА_3 , їй, як спадкоємцю за законом першої черги, належить право на 1/8 частку спадкового майна. 04 вересня 2013 року складено заповіт, посвідчений секретарем Ралівської сільської ради, зареєстрований за № 277, згідно з яким ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно дочці, ОСОБА_1 . Вважає, що вищезазначений заповіт є нікчемним, оскільки недотримана форма заповіту, враховуючи, що він не зареєстрований у встановленому законом порядку та не внесений до реєстру. ОСОБА_4 важко хворіла, пересувалася за допомогою костиля, у неї була ішемічна хвороба серця, постійні нервові зриви, внаслідок чого вона потребувала постійного догляду, перебуваючи через хворобу у безпорадному стані, а ОСОБА_1 свідомо ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, не виконувала своїх обов`язків по догляду за спадкодавцем. Не мають права на спадкування повнолітні діти, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця. Крім того, особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З наведених підстав просить:

-встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-визнати недійним заповіт від 04 вересня 2013 року, складений від імені ОСОБА_4 , посвідчений секретарем Ралівської сільської ради Бандурою О.І., зареєстрований за № 277.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , проживає у АДРЕСА_2 , - право власності на 7/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 160,4 кв.м., житловою 60,1кв.м., - в порядку спадкування майна за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_4 .

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 батька ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , проживає у АДРЕСА_1 , - право власності на 1/8 частку житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 160,4кв.м., житловою 60,1кв.м., - в порядку спадкування майна за законом після смерті батька ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У решті позову ОСОБА_1 про визнання права власності в цілому на спадкове майно відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_1 3987,71 грн. сплаченого документально підтвердженого судового збору.

Повернуто зайво сплачений 25.08.2021 року судовий збір ОСОБА_1 одержувачу ГУК Львів/Самбірська тг/22030101 із призначенням «Судовий збір за позовом ОСОБА_1 » на р/ НОМЕР_3 , код отримувача НОМЕР_4 , - в розмірі 454 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що оскаржуваним рішення суду визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування майна за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак з такою позовною вимогою ОСОБА_1 не зверталася, а суд при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог. Оскільки на день смерті ОСОБА_3 його донька, ОСОБА_1 , проживала в будинку АДРЕСА_3 , що належить батькам її чоловіка, а в подальшому в місті Новий Калинів у квартирі, що виділена її сім`ї для постійного проживання, відтак висновки суду про те, що вона вступила в управління та володіння спадковим майном шляхом утримання будинку в належному стані, обробітку прибудинкової земельної ділянки, є безпідставними. ОСОБА_1 на підтвердження прийняття спадщини надала довідку виконавчого комітету Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, яка не може бути належним доказом, оскільки видана тільки на підставі записів з погосподарської книги через 19 років після смерті ОСОБА_3 , відтак не підтверджує факт проживання ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1 на день смерті спадкодавця. Сама по собі реєстрація місця проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити про своєчасність прийняття спадщини. В письмових заявах до Самбірської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 зазначає, що їй було відомо про відкриття спадщини після померлого батька, строк на прийняття спадщини нею пропущено, однак вона не претендує на спадщину і відмовляється від належної їй частки на спадщину на користь ОСОБА_4 . Суд першої інстанції встановив факт прийняття спадщини ОСОБА_1 всупереч поданим нею заявам про відмову від спадщини. Крім того, не відповідають обставинам справи висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 успадкувала 1/8 частку будинку після смерті батька, будучи неповнолітньою, у зв`язку з чим не могла оформила спадкових прав, оскільки вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , відтак на день смерті батька була повнолітньою і на той час одруженою та проживала разом з чоловіком окремо від своїх батьків. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги та визнаючи за ОСОБА_1 право власності на 7/8 частин житлового будинку в порядку спадкування, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 набула у власність 6/8 частин будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері та 1/8 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував те, що проживаючи на день смерті із спадкодавцем, ОСОБА_1 фактично вступила в управління спадковим майном, що свідчить про прийняття нею спадщини після смерті батька, що є підставою для визнання за нею права власності на 1/8 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 21 листопада 1968 року зареєстрували шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_5 , виданим повторно 17 серпня 2012 року відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Самбірського району Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_6 від 01 вересня 1976 року підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_7 , виданим повторно 15 березня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Самбірського РУЮ Львівської області, підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Матеріалами справи підтверджується, що 16 жовтня 1989 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1 .

На підставі рішення виконкому Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області від 08 серпня 2011 року № 234 видано дублікат свідоцтва про право власності на будинок АДРЕСА_1 взамін втраченого свідоцтва про право власності від 16 жовтня 1989 року.

Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 31699136 від 18 жовтня 2011 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 на підставі дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31 серпня 2011 року, виданого Ралівською сільською радою Самбірського району Львівської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_8 , виданим 28 листопада 1992 року Ралівською сільською радою народних депутатів Самбірського району Львівської області.

21 травня 1993 року Самбірською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 173/93 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21 січня 1993 року ОСОБА_4 подала заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка, ОСОБА_3 , в якій зазначила, що крім неї спадкоємцями є дочки спадкодавця - ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , а також мати спадкодавця - ОСОБА_7 .

29 травня 1993 року донька спадкодавця, ОСОБА_8 та його матір, ОСОБА_7 , подали заяви про відмову від належної їм частки спадщини користь на ОСОБА_4 .

28 липня 2011 року ОСОБА_1 подала до Самбірської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, в якій зазначила, що заява № 124 від 29 травня 1993 року подана нею помилково, оскільки спадщину на цей час вона уже прийняла.

05 вересня 2013 року ОСОБА_4 подала заяву про виділення 1/2 частки в спільному майні подружжя, оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 набутий під час спільного проживання у шлюбі з ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою від 05 травня 1993 року № 790, виданою виконавчим комітетом Ралівської сільської ради народних депутатів Самбірського району Львівської області, домогосподарство в якому проживав померлий ОСОБА_3 відноситься до робітничого типу.

Згідно з погосподарською книгою домогосподарства АДРЕСА_1 за період з 1985 року до 1990 роки вбачається, що ОСОБА_9 до 30 серпня 1985 року проживала у вищезазначеному домогосподарстві, з 30 серпня 1985 року вибула в м. Рудки, а з 10 квітня 1988 року повернулася проживати в домогосподарство АДРЕСА_1 .

Згідно з погосподарською книгою домогосподарства АДРЕСА_1 за період з 1991 року до 1995 роки ОСОБА_10 вибула в село Калинів в 1993 році.

Разом з тим, в довідці № 724 від 28 липня 2011 року, виданій виконавчим комітетом Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області зазначено, що згідно з погосподарською книгою за 1991-1995 роки на день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , склад його сім`ї був наступним: дружина - ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_10 , внук ОСОБА_11 .

Копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_9 підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_4 з 10 червня 1993 року.

Згідно з довідкою від 22 серпня 2012 № 2322, виданою виконкомом Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, на день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до складу його сім`ї входили дружина - ОСОБА_4 та дочка - ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою від 22 вересня 2020 року № 1694, виданою виконавчим комітетом Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті був зареєстрований та проживав в будинку АДРЕСА_1 і на день смерті з померлим буди зареєстровані: дружина - ОСОБА_4 , дочка - ОСОБА_1 , дочка - ОСОБА_10 та внук - ОСОБА_11 .

22 жовтня 2019 року ОСОБА_4 подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яке нею не отримано.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Пунктом 1 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року передбачено, що Цивільний кодекс України набирає чинності з 01 січня 2004 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , спірні правовідносини стосуються її фактичного прийняття, відтак до спірних правовідносин застосовуються положення ЦК УРСР 1963 року, в редакції, чинній станом на 27 листопада 1992 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР).

Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, в тому числі усиновлені, дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Ураховуючи наведене, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном або подали державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 463/9696/20

Статтею 553 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець за законом або заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або заповітом Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

З урахуванням змісту статті 76 ЦПК України прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Наявні в матеріалах справи докази, а саме: копії погосподарських книг, довідки, видані виконавчим комітетом Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, штамп про місце реєстрації в паспорті громадянина України, в їх сукупності, свідчать про те, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, ОСОБА_1 проживала в будинку АДРЕСА_1 , користувалася ним для власного проживання, що свідчить про те, що вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

На спростування вищезазначених обставин позивачка ОСОБА_1 , всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів.

Наведене спростовує доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 після одруження до смерті батька і після його смерті проживала в будинку АДРЕСА_3 , у житловому будинку АДРЕСА_1 , вона не проживала, в управління чи володіння спадковим майном вона фактично не вступила, а відтак, як вважає апелянт, спадщини ОСОБА_1 не прийняла.

Встановивши, що ОСОБА_1 на час смерті батька, ОСОБА_3 , проживала разом із ним в будинку АДРЕСА_1 , протягом шести місяців з дня відкриття спадщини продовжувала проживати в цьому будинку, користувалася ним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , що складається з 1/8 частки будинку АДРЕСА_1 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення вимоги зустрічного позову про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, належну ОСОБА_3 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 успадкували: його дружина ОСОБА_4 в розмірі 1/2 частки спадкового майна, що становить 1/4 частку спірного будинку; його дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , які успадкували по 1/4 частці спадкового майна, що становить 1/8 частку спірного будинку.

Задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції визнав за нею право власності на 1/8 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування майна за законом після смерті батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, як вбачається зі змісту зустрічного позову, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 з позовною вимогою про визнання за нею права власності в порядку спадкування майна за законом, не зверталася.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на положення частини 1 статті 13 ЦПК України та беручи до уваги те, що з такою позовною вимогою ОСОБА_1 до суду не зверталася, у суду першої інстанції не було підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/8 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 160 кв.м., житловою площею 60.1 кв.м., а відтак рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_10 , виданим виконавчим комітетом Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, підтверджується, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , Самбірською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 525/2020, що підтверджується витягом із спадкового реєстру № 61867916 від 29 вересня 2020 року.

29 вересня 2020 року ОСОБА_1 подала в Самбірську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом.

Згідно із заповітом, складеним ОСОБА_4 04 вересня 2013 року, посвідченим секретарем Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області Бандурою О.І., зареєстрованим в реєстрі за № 277, все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на час її смерті вона заповіла дочці, ОСОБА_1 .

Листом Самбірської державної нотаріальної контори № 594/02-14 від 05 квітня 2021 року ОСОБА_1 роз`яснено про те, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 за життя не отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя на житловий будинок АДРЕСА_1 , Самбірська державна нотаріальна контора не вправі видати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначене майно, а за захистом свого права як спадкоємця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона може звернутися до суду за визнанням права власності на це майно в порядку спадкування.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1,3,4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 всього майна, належного спадкодавцю на день смерті, протягом встановленого законом шестимісячного строку подала заяву про прийняття спадщини, вона вважається такою, що її прийняла.

На день смерті ОСОБА_4 , спадкодавцю належала 1/2 частка будинку АДРЕСА_1 , набута нею як частка у спільній сумісній власності подружжя, а крім того, 1/4 частка вищезазначеного будинку, набута нею в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак, ОСОБА_4 на день смерті належало 3/4 (6/8) частки будинку АДРЕСА_1 , які успадкувала її дочка ОСОБА_1 на підставі заповіту від 04 вересня 2013 року, посвідченого секретарем Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області Бандурою О.І.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції визнав за нею право власності на 7/8 часток будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 .

При цьому, суд першої інстанції не врахував те, що після смерті матері, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 успадкувала лише 6/8 часток спірного будинку, а 1/8 частку вона успадкувала після смерті батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на день його смерті була неповнолітньою.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 7/8 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 160 кв.м.. житловою площею 60.1 кв.м., з яких 1/8 частка в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 6/8 часток в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодилася колегія суддів, про підставність позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті батька, ОСОБА_3 , колегія суддів вважає безпідставними та необгрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що за нею слід визнати право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в цілому.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2024 рокув частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/8 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 160 кв.м.. житловою площею 60.1 кв.м., з яких 1/8 частка в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 6/8 часток в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2024 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/8 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 160 кв.м., житловою площею 60.1 кв.м. - скасувати.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 14.05.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк