КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/9453/22 Головуючий у суді І інстанції Будзан Л.Д.
Провадження № 22-ц/824/7000/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни та Київської міської ради на додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Донець Тетяни Миколаївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Гаражний кооператив «Вікторія», про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення права приватної власності на об`єкт нерухомого майна, зобов`язання звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року Київська міська рада звернулася до суду з позовом до Рязанової О.М., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (далі - КМНО) Донець Т.М., приватного нотаріуса КМНО Комарницької О.В., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса КМНО Падалки Р.О. про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення права приватної власності на об`єкт нерухомого майна, зобов`язання звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

26 листопада 2024 року представник приватного нотаріуса КМНО Комарницької О.В. - адвокат Рибченко Н.М. надіслала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з Київської міської ради на користь відповідача 24 305,00 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 рокузаяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з Київської міської ради на користь приватного нотаріуса КМНО Комарницької О.В.витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що представником відповідача надано докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу внаслідок пред`явлення до неї позивачем вимог, у задоволенні яких було відмовлено, тому з урахуванням складності справи, обсягу фактично виконаної адвокатом роботи, принципів співмірності та розумності судових витрат, критеріїв реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин цієї справи суд дійшов висновку про стягнення з Київської міської ради на користь приватного нотаріуса КМНО Комарницької О.В. 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі приватний нотаріус КМНО Комарницька О.В. в особі представника - адвоката Рибченко Н.М. просить зазначене додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції незаконно за власною ініціативою зменшив витрати на правничу допомогу відповідача без відповідних дій з боку позивача, як зацікавленої сторони, порушив принцип рівності учасників судового процесу перед законом та судом і змагальності сторін, не дослідив наявні у справі докази щодо судових витрат, не надав їм належної оцінки, неправильно застосував норми права, що регулюються спірне питання та правові висновки, зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 та в постановах Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц, від 06 березня 2019 року у справі 922/1163/18.

У своїй апеляційній скарзі на додаткове рішення Київська міська рада в особі представника - Грицаєнка Р.М. просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що розмір витрат, зазначений у клопотанні адвоката, є необґрунтованим, неспівмірним складності справи та виконаним адвокатом робіт, не підтверджений належним чином відповідно до вимог законодавства та установленої судової практики. За пунктом 4.2 договору замовник зобов`язується після виконання пункту 1.1 договору (оголошення судового рішення) сплатити виконавцю протягом трьох днів винагороду у розмірі за домовленістю. Проте, визначення вартості правової допомоги «за домовленістю» не є встановленим договором тарифом за надання правової допомоги. Наданий відповідачем договір не містить положень щодо порядку обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстав для зміни розміру гонорару, порядку його сплати, умови повернення тощо, що не відповідає приписам статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару, що може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат.

Відзиви на апеляційні скарги від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надійшли.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник приватного нотаріуса КМНО Комарницької О.В. - адвокат Рибченко Н.М. підтримала доводи своєї апеляційної скарги та заперечувала проти аргументів скарги позивача.

Представник Київської міської ради - Грицаєнко Р.М. надіслав на електронну адресу апеляційного суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися і явку своїх представників не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, а апеляційну скаргу позивача - задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 25 листопада 2024 року Подільський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 758/9453/22, яким відмовив у задоволенні позовних вимог Київської міської ради до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса КМНО Донець Т.М., приватного нотаріуса КМНО Комарницької О.В., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса КМНО Падалки Р.О. про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення права приватної власності на об`єкт нерухомого майна, зобов`язання звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан.

26 листопада 2024 року представник приватного нотаріуса КМНО Комарницької О.В. - адвокат Рибченко Н.М. надіслала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з Київської міської ради на користь відповідача 24 305,00 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

До вказаної заяви представником було долучено копії: договору про надання правничої допомоги № 27 від 07 лютого 2024 року, укладеного між адвокатом Рибченко Н.М. та приватним нотаріусом КМНО Комарницькою О.В.; додатку № 4 від 07 лютого 2024 року до зазначеного договору; детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом згідно з договором про надання правничої допомоги та додатку до нього, датованого 26 листопада 2024 року; акту виконаних робіт (наданих послуг) від 26 листопада 2024 року до договору про надання правничої допомоги та додатку до нього; платіжних інструкцій № 38 від 29 березня 2024 року, № 69 від 09 травня 2024 року, № 101 від 11 липня 2024 року, № 178 від 26 листопада 2024 року; фіскальних чеків AT «Укрпошта» № 9 - 15 від 21 лютого 2024 року; судової повістка про виклик до суду від 11 вересня 2024 року; а також докази надсилання даної заяви з додатками учасникам справи.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

За правилом частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

У справі, яка переглядається, встановлено, що інтереси приватного нотаріуса КМНО Комарницької О.В. в суді першої інстанції представляла адвокат Рибченко Н.М., повноваження якої підтверджуються ордером серії АІ № 1546070 від 09 лютого 2024 року.

У відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях адвокат Рибченко Н.М. наводила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які приватний нотаріус КМНО Комарницька О.В. очікує понести у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, що складає 20 000,00 грн, та заявляла про намір подати документальне підтвердження понесених витрат протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Протягом п`яти днів після ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, а саме 26 листопада 2024 рокупредставник приватного нотаріуса КМНО Комарницької О.В.надіслала до суду засобами поштового зв`язку заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24 305,00 грн, до якої долучила відповідні докази на підтвердження їх фактичного понесення.

Суд першої інстанції, дослідивши вищевказані докази, вважав доведеним факт понесення відповідачем витрат на правову допомогу, у зв`язку із розглядом даної справи, однак зменшив заявлену суму цих судових витрат до 6 000,00 грн, виходячи із принципів співмірності та розумності судових витрат, критеріїв реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, складності справи та обсягом фактично виконаної адвокатом роботи.

Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із пунктом 3.1 договору про надання правничої допомоги № 27 від 07 лютого 2024 року сторони досягли згоди, що вартість послуг виконавця складається з передоплати згідно пункту 4.1 договору та суми після винесення судового рішення у розмірі, що передбачена пунктом 4.2 договору, а також в пункті 4.4 цього договору.

Відповідно до пункту 4.1 договору замовник зобов`язується внести передоплату або оплатити повністю послуги протягом трьох днів з моменту підписання договору у розмірі за домовленістю (згідно доданих угод).

Пунктом 4.2 договору визначено, що замовник зобов`язується після виконання пункту 1.1 цього договору (оголошення судового рішення) сплатити виконавцю протягом трьох днів винагороду у розмірі за домовленістю.

У додатку № 4 від 07 лютого 2024 року до зазначеного вище договору про надання правничої допомоги адвокатом Рибченко Н.М. та приватним нотаріусом КМНО Комарницькою О.В. погоджено, що остання як замовник зобов`язана сплати адвокату як виконавцю за надання правничої допомоги під час розгляду Подільським районним судом м. Києва справи № 758/9453/22 фіксований гонорар у розмірі 20 000,00 грн, відшкодувати витрати на відправку процесуальних документів сторонам у справі через AT «Укрпошта» та сплатити додатково по 2 000,00 грн за кожне прибуття до суду для участі у розгляді справи, оплативши передбачені даним додатком суми не пізніше 10 днів з моменту отримання рішення суду у справі № 758/9453/22.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Зважаючи на викладене, оцінивши досягнуті домовленості між приватним нотаріусом КМНО Комарницькою О.В.та адвокатом Рибченко Н.М. у розрізі вимог статей 137, 141 ЦПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги Київської міської ради про те, що наданий стороною відповідача договір не містить положень щодо порядку обчислення та сплати гонорару і не відповідає приписам статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Колегія суддів також враховує, що за змістом висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19, на якій ґрунтуються доводи апеляційної скарги позивача, у разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право (а не зобов`язані) відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18 та від 03 жовтня 2022 року у справі № 569/4771/19.

Водночас, суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в суду першої інстанції не було підстав за власною ініціативою зменшувати витрати на правничу допомогу без відповідних дій з боку позивача.

Так, в частині третій статті 141 ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.

У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/445/19, де серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19 та № 910/16803/19.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог (див. постанови Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 та від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц також акцентувала увагу на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалося від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

26 листопада 2024 року представник приватного нотаріуса КМНО Комарницької О.В. - адвокат Рибченко Н.М. з метою виконання вимог частини другої статті 183 ЦПК України здійснила надіслання на поштову адресу Київської міської ради заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу разом з доданими до неї матеріалами, що підтверджується описом вкладення в цінний лист зі штемпелем відповідного поштового відділення, накладною № 334 від 26 листопада 2024 року та фіскальним чеком АТ «Укрпошта» № 217 від 26 листопада 2024 року про оплату послуг поштового зв`язку (а.с. 143-145, т. 3).

Відповідно до даних онлайн-сервісу «Трекінг відправлень АТ «Укрпошта» цінний лист з описом вкладення за № 334 був вручений адресату 02 грудня 2024 року.

Оскаржуване додаткове рішення було ухвалено судом першої інстанції 19 грудня 2024 року.

Утім, позивач не подавав до суду заперечень щодо факту понесення чи розміру витрат відповідача на професійну правову (правничу) допомогу.

З огляду на викладене, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у цій справі та зменшуючи заявлену суму витрат на правову допомогу, понесених приватним нотаріусом КМНО Комарницькою О.В. під час розгляду даної справи в суді, за власною ініціативою з 24 305,00 грн до 6 000,00 грн, без наявності клопотання іншої сторони (позивача) про таке зменшення, суд першої інстанції наведених вище норм процесуального права та правових висновків Верховного Суду не врахував, у зв`язку з чим необґрунтовано частково задовольнив заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Подані представником відповідача - адвокатом Рибченко Н.М. документи дають підстави для висновку про доведеність понесених приватним нотаріусом КМНО Комарницькою О.В. витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Водночас матеріали справи не містять доказів того, що Київською міською радою подавалося клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу у місцевому суді.

Отже, враховуючи, що позивачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката подано не було, в районного суду були відсутні правові підстави для зменшення понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача заслуговують на увагу, а висновок суду про відшкодування відповідачу за рахунок позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грнзроблений з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, а відтак ухвалене у справі додаткове рішення щодо розподілу судових витрат не може бути залишене в силі та відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно із вимогами пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що оскаржуване додаткове рішення стосується тільки розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується предмету спору по суті, судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни задовольнити.

Апеляційну скаргу Київської міської ради задовольнити частково.

Додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити.

Стягнути з Київської міської ради на користь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни 24 305,00 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 травня 2025року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній