ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1697/21
Провадження №2/477/578/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судових засідань Клюсевич- Шараповою Н.М.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області та до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду первісно із позовом до Галицинівської сільської ради Вітовського району (тепер Миколаївського району) Миколаївської області, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,1789 га, виділену для його будівництва та обслуговування, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування вимог вказала, що нотаріальному оформленні цієї спадщини заважає відсутність всіх правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Тому звернулася до суду і просила позов задовольнити.

Під час розгляду справи подала заяву про залучення в якості співвідповідача ОСОБА_2 , а також представила уточнену позовну заяву, в якій вказала, що спадкоємцем також є ОСОБА_2 , оскільки вона прийняла спадщину після смерті батьків ОСОБА_3 , а вони прийняли спадщину після смерті первісного власника майна ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 04 квітня 2024 року позовна заява з новими підставами вимог була прийнята і до участі в справі залучено як співвідповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 18 квітня 2025 року підготовче провадження закрито і справа призначена до розгляду по суті позовних вимог.

На розгляд справи в судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі і задовольнити позов. Відповідачка ОСОБА_2 також надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі, вказавши в заяві, що визнає позов і не заперечує проти його задоволення, підтвердивши, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли неповнолітній ОСОБА_3 (померлий чоловік позивачки) та батьки спадкодавця ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , але потім згідно їх домовленості вони перерозподілили спадщину: вказаний вище будинок відійшов ОСОБА_7 , а вони отримали в спадщину все інше майно.

Представник іншого відповідача до судового засідання не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, неодноразово надавав заяви з проханням розглянути справу без його участі і задовольнити позов.

Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який на час смерті проживав та був зареєстрований в с. Лупареве Жовтневого район (потім мав назву Вітовський район), на тепер територія Миколаївського району Миколаївської області. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі право на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за тією ж адресою.

У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року).

Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі ст. 525 та ст. 526 ЦК Української РСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місце знаходження майна або його основної частини.

Статтями 529 та 530 того ж Кодексу передбачено хто із осіб відноситься до першої та другої черги спадкоємців за законом, в тому числі до спадкоємців першої черги відносяться дружина та діти померлого.

Відповідно до спадкової справи № 126/9, заведеної 30 травня 1995 року Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті ОСОБА_4 , із заявами при прийняття спадщини після його смерті звернулися його батьки: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також неповнолітній син ОСОБА_3 , в інтересах якого заяву подала законний представник - його мати ОСОБА_8 .

В подальшому ніхто з них спадкових прав не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер і спадщину після його смерті прийняла дочка ОСОБА_2 , на користь якої відмовилася від своєї частки в спадщині дружина померлого ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 померла і спадкова справа після її смерті не заводилася.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . На час його смерті вже діяли положення ЦК України 2003 року

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

На час відкриття спадщини (час смерті) ОСОБА_3 з ним зареєстрованих осіб не проживало.

В той же час, відповідно до копії спадкової справи, заведеної після його смерті приватним нотаріусом Вітовського нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П., із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина ОСОБА_1 позивачка в справі. Інших спадкоємців не встановлено.

Вона відносяться до спадкоємців першої черги за законом, що передбачено ст. 1261 ЦК України, і вважається такою, що прийняла спадщину.

Копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , яка міститься в зазначеній спадковій справі, підтверджується, що вона була дружиною ОСОБА_3 з 18 грудня 2019 року.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкування здійснюється за законом або за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Заповіт має переважне право перед спадкуванням перед законом, тобто в першу чергу здійснюється спадкування спадкоємцями за заповітом, а потім за законом, у тому разі, якщо заповітом не було охоплено все спадкове майно чи майнові права, або ж у разі неприйняття спадщини спадкоємцем, визначеним заповітом.

Заповіту ОСОБА_3 не встановлено, тому спадкування після його смерті повинно здійснюватися за законом.

За матеріалами спадкової справи, заведеною після смерті ОСОБА_3 , інших спадкоємців, крім його дружини, немає.

В той же час, нотаріальному оформленню спадщини на зазначену нерухомість особисто позивачкою заважає як відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, так і наявність іншої спадкоємиці відповідачки: оскільки вона претендує на спадщину у виді будинку в с. Лупареве Миколаївського (раніше Жовтневого та Вітовського) району Миколаївської області як спадкоємиця після смерті батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 які прийняли спадщину наряду із ОСОБА_3 після смерті первісного власника будинку ОСОБА_4 .

За пунктами 1.2, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує обставини стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а у разі якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього: у випадку відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно письмового роз`яснення від 04 березня 2021 року виданого позивачці приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П., неможливо оформити спадщину на будинок після смерті ОСОБА_3 , оскільки не подано оригіналів правовстановлюючих документів на спадкову нерухомість.

Житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 не був офіційно зареєстрований на праві власності в комунальному підприємстві Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, однак згідно наданих доказів, будинок був побудований спадкодавцем за свого життя і відповідно до даних місцевої сільської ради він належав ОСОБА_4 .

Згідно технічного паспорту, складеного 06 листопада 2019 року комунальним підприємством Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації будинок по АДРЕСА_1 має житлову площу 46,4 кв.м., загальну 86,1 кв.м, а побудований він в 1980 році.

Такі ж дані вказані і в довідці цього підприємства від 06 листопада 2019 року.

Відповідно до копії погосподарської книги Галицинівської сільської ради Миколаївської області цей житловий будинок існує та рахувався на праві приватної власності за ОСОБА_4 , а після його смерті за - ОСОБА_3 .

До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали.

До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26.

Відповідно до положень цих нормативних актів, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності.

Це свідчить про те, що ОСОБА_4 за свого життя мав у власності будинок і всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на нього та зареєструвати його, але цього не реалізував. Однак це не скасовує належність йому будинку на праві власності.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналогічні положення існували і на час смерті ОСОБА_4 в ЦК Української РСР 1963 року - ч. 2 ст. 548.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до письмової заяви відповідачки ОСОБА_2 після прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 його батьки повідомили, що вони домовилися про розподіл спадщини, згідно якого будинок має спадкувати його неповнолітній син ОСОБА_3 , а все інше майно вони. Тому вона не претендує на спадщину, хоча й формально може вважатися спадкоємицею.

Така домовленість не порушує права інших осіб не суперечить нормам закону, тому суд вважає її прийнятною і такою, що дозволяє вважати, що ОСОБА_3 успадкував будинок після смерті свого батька ОСОБА_4 .

Крім того, за свого життя ОСОБА_3 здійснив заходи з оформлення права власності на земельну ділянку, виділену для будівництва та обслуговування будинку.

Так, згідно рішення Галицинівської сільської ради Вітовського району (тепер Миколаївського району) Миколаївської області № 37 від 20 грудня 2019 року йому був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою ділянки.

Рішенням № 14 від 03 липня 2020 року тієї ж сільської ради було вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою та відведення земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 ; площа ділянки 0,1789 га, її кадастровий номер :06:006:0012. В цьому ж рішенні затверджено про передачу ділянки у власність ОСОБА_3 .

В той же час він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 тобто до прийняття вказаного рішення і за свого життя не встиг оформити ділянку та зареєструвати за собою праві власності на неї.

Проте, враховуючи, що за життя ОСОБА_3 йому був наданий дозвіл на відведення ділянки в натурі і відносно неї за його життя також виготовлена технічна документація з визначенням точних меж ділянки та присвоєнням кадастрового номеру, тому суд вважає, що ділянка входить до спадкової маси на час його смерті і повинна спадкуватися його спадкоємцями, тобто позивачкою.

Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивачка не можуть захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права на нерухомість в порядку спадкування за законом.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на наступне нерухоме майно:

- житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, площею 0,1789 га, кадастровий номер :06:006:0012, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя Р.В. Козаченко