Справа № 727/207/25
Провадження № 2-о/727/83/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючої судді Бойко М.Є.,

присяжних : Сопетик В.І., Шербул Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Васківчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, Міністерство оборони України про оголошення фізичної особи померлою,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про оголошення померлим її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зниклого безвісти під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, в районі ведення бойових дій - біля населеного пункту Новоданилівка Запорізької області, обґрунтовуючи ці вимоги необхідністю для оформлення нею виплат, передбачених у такому випадку чинним законодавством України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 січня 2025 року у дані справі відкрито провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 лютого 2025 року витребувано у Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_2 наступні докази: акт службового розслідування по факту смерті та встановлення/невстановлення місця знаходження військовослужбовця ОСОБА_2 та причин невстановлення його місця знаходження; інформацію про те, чи порушено кримінальне провадження та здійснювалося досудове розслідування цього факту; інформацію про те, чи є достатні відомості, що ОСОБА_2 міг загинути; докази, які б вказували на здійснення розшуку ОСОБА_2 та вирішення питань про з`ясування можливих причин його зникнення.

На час розгляду справи 15.05.2025 року такі докази суду не надані.

Разом з тим, 21.02.2025 року представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України Панасюк В.М. надіслав до суду письмові пояснення на заяву ОСОБА_1 , в яких звертає на те, що строк оголошення фізичної особи померлою, визначений у ч.2 ст. 46 ЦК України має відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці ( території) її ймовірної загибелі.

У судове засідання 15 травня 2025 року заявниця ОСОБА_1 не з`явилася, подавши письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі; заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представники заінтересованих осіб: Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Міністерства оборони України в судове засідання по справі також не з`явилися та письмово просили розглядати справу в їх відсутність.

За таких обставин та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводилося без учасників справи та не фіксувалося звукозаписувальним технічним засобом.

Дослідженням пиьмових доказів, наявних у матеріалах справи, судом встановлено наступне.

Сповіщенням сім`ї від 07 травня 2024 року №3274 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 повідомлено, що її син ОСОБА_2 , 23.11.2023 року зник безвісти під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії Російської федерації проти України, в районі ведення бойових дій біля населеного пункту Новоданилівка, Запорізької області. ( а.с.6).

Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14 травня 2001 року ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками його є: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ( а.с.10).

З листа начальника Центрального територіального юридичного відділу полковника юстиції Ільчика О. від 04.05.2023 року вбачається, що за інформацією ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 був призваний на військову службу 10.08.2023 року та направлений до військової частини НОМЕР_2 (а.с.52).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

За правилами доказування, визначеними ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді справ про оголошення особи померлою Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 виснувала наступне.

Оголошення фізичної особи померлою це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.

У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.

Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.

Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.

Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).

Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії РФ проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.

Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.

Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.

Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.

Також Велика Палата виснувала, що шість місяців мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зазначено, що конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики.

Джерелом офіційної інформації про ці характеристики, станом на час ухвалення постанови, був Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, який втратив чинність.

Станом на час розгляду даної справи Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією затверджений Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 (далі - Перелік).

Так, відповідно до вказаного Переліку с. Новоданилівка Оріхівської міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області (місце зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 ) відноситься до території активних бойових дій; дата початку бойових дій 04.03.2022, які станом на час розгляду справи не завершилися.

У вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 наголошено, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.

Не можна відраховувати цей строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення.

Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.

Таким чином, встановлені обставини справи, той факт, що на території ймовірної загибелі солдата ОСОБА_2 тривають активні бойові дії, не дають законних підстав суду для висновку про можливість оголошення останнього померлим до спливу строку, визначеного реченням другим частини другої статті 46 ЦК України .

Враховуючи зазначене, заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 305-308 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України про оголошення фізичної особи померлою відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бойко М.Є.

Присяжні: Сопетик В.І.

Шербул Л.О.