Номер провадження: 2/205/1537/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Друга Дніпровська державна нотаріальна контора, Третя Дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання договорів дарування частини квартири недійсними, зобов`язання скасування права власності на частину квартиру, визнання права власності на 1/2 частини квартири,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивачі) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Друга Дніпровська державна нотаріальна контора, Третя Дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання договорів дарування частини квартири недійсними, зобов`язання скасування права власності на частину квартиру, визнання права власності на частини квартири.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.01.1999 року.

Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_6 і після його смерті відкрилася спадщина, що складалася з 1/4 частини вищевказаної квартири. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 були сини та дружина спадкодавця. Далі, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_5 і після її смерті відкрилася також спадщина, що складалася з 1/4 частки вищевказаної квартири. Спадкоємцями за законом після смерті матері були сини спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що він звернувся до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 та після смерті батька ОСОБА_6 . Саме після звернення до нотаріальної контори позивачу стало відомо, що 03.07.2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було визнано за його братом, ОСОБА_2 , право власності в порядку спадкування за законом: після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 та після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/8 частку квартири АДРЕСА_2 , а всього на 3/8 частки вищевказаної квартири. У зв`язку з чим нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що 3/8 частки квартири АДРЕСА_2 було зареєстровано за іншою особою та частка, яка залишилась відкритою після смерті його батьків складає 1/8.

Після чого позивачем було подано апеляційну скаргу на вищевказане рішення, і постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.01.2021 року, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2020 року в частині визначення часток скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано за ОСОБА_2 , право власності в порядку спадкування за законом: після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/12 частку квартири АДРЕСА_2 та після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 , а всього на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 .

Позивач також вказує, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.10.2021 року, що 3/8 частини спірної квартири його братом ОСОБА_2 було подаровано ОСОБА_4 , згідно Договору дарування від 19.07.2021 року, а остання в свою чергу подарувала ці 3/8 частини спірної квартири на підставі Договору дарування відповідачу ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що державні нотаріуси Демуш Є.В. та ОСОБА_7 не могли не знати про те, спірне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2020 року було скасовано, у зв`язку з чим ОСОБА_2 не мав права розпоряджатися 3/8 частинами спірної квартири, оскільки на той час не володів такою часткою.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач вимушений знову звернутись до суду та просить суд: 1) визнати недійсним Договір дарування 3/8 частини квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., серія та номер : реєстр №3-329; 2) визнати недійсним Договір дарування 3/8 частини квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г., серія та номер : реєстр № 5-1227; 3) встановити факт проживання ОСОБА_1 , однією сім`єю із своїм батьком, ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно актового запису № 56218, за адресою: АДРЕСА_1 ; 4) визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 5) зобов`язати уповноважену особу органу реєстрації прав власності скасувати рішення про реєстрацію права власності на 3/8 частину квартири АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву, в якому позов ОСОБА_1 визнав частково, а саме, визнав позовні вимоги в частині: встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 , однією сім`єю із своїм батьком, ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 .

Також у такому відзиві вказаний відповідач визнає лише частково вимогу про визнання договору дарування недійсним. Зокрема зазначає про визнання вимоги недійсними такого договору лише в частині 1/8 частину спірного майна, вважаючи що інші 2/8 частини дарувальник мав право відчужувати, оскільки був власником такого майна, у зв`язку із чим позов в цій частини не визнає та просить відмовити в задоволенні у цій частині позовних вимог.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги визнали частково, з мотивів, що наведені у відзиві на позов, про що надали відповідну заяву до суду.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність та винести рішення відповідно до чинного законодавства.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Другої Дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань від таких учасників справи до суду не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення, з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 , належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 січня 1999 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів згідно до розпорядження № 6/490-99, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та записаного у реєстрову книгу № 377п за реєстровим № 79-158. Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат площею 47,1 кв.м., загальною площею 70,5 кв.м.

Матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 14 липня 2004 року, актовий запис № 5628, і після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 .

Судовим розглядом також встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є дружина спадкодавця: ОСОБА_5 , а також діти спадкодавця: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Вказана обставина визнана сторонами та не спростовувалась ними під час розгляду справи по суті.

Матеріалами справи також підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 08 лютого 2016 року, актовий запис № 233.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є діти спадкодавця: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Вказана обставина також визнана сторонами та не спростовувалась ними під час розгляду справи по суті.

Судом також встановлено, що постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори від 19.08.2022 року ОСОБА_8 було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що 3/8 частки вказаної квартири зареєстровані за іншою особою та частка, яка залишилася відкритою після смерті його батьків складає 1/8.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2020 року встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 разом з батьком ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10.06.1975 року по час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом: після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 ; після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/8 частку квартири АДРЕСА_2 , а всього на 3/8 частки квартири АДРЕСА_2 , що складається із трьох житлових кімнат, площею 47,1 кв.м., загальною площею 70, 5 кв.м.

Матеріалами справи також підтверджено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.01.2021 року, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2020 року в частині визначення часток скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано за ОСОБА_2 , право власності в порядку спадкування за законом: після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/12 частку квартири АДРЕСА_2 та після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 , а всього на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , що складається із трьох житлових кімнат площею 47,1 кв.м., загальною площею 70,5 кв.м.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.10.2021 року 3/8 частини квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 було подаровано ОСОБА_4 , згідно Договору дарування серії та номер № 3-329, виданого 19.07.2021 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.08.2022 року 3/8 частини квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 було подаровано ОСОБА_3 , згідно Договору дарування серії та номер № 5-1227, виданого 02.10.2021 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г.

Судом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2023 року вирішено визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2023 року набрало законної сили 18.01.2024 року.

Оскільки через наведені обставини позивач у позасудовому порядку не має можливості захистити свої речові права на спадкове майно, то суд доходить висновку. Що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду судом у порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю суд вказує про наступне.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

У відповідності до положень ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Також згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, чинне законодавство встановлює два способи прийняття спадщини: 1) проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; 2) подання уповноваженому органу заяви про прийняття спадщини у випадку не проживання постійно із спадкодавцем.

Із роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовляє особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

При цьому відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

В даному випадку факт проживання позивача разом з батьком ОСОБА_6 на момент його смерті, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується як письмовим доказом у вигляді акту від 18.08.2016 року, так і визнається та не оспорюється стороною відповідачів по справі.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК Україні обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В даному випадку в суду відсутній обґрунтований сумнів щодо достовірності такої обставини з огляду на зміст вказаного письмового доказу та заяв учасників справи.

У зв`язку із чим суд доходить висновку, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після батька ОСОБА_6 , який прийняв спадщину, оскільки проживав зі спадкодавцем на час його смерті.

Як було встановлено судовим розглядом після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді частини квартири АДРЕСА_2 .

У разі смерті співвласника приватизованої квартири частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними відповідно до статей 370, 372 ЦК України.

В даному випадку будь-яких доказів наявності договору між співвласниками спірної квартири щодо зміни розміру їх часток у праві спільної сумісної власності суду не надано.

Відтак спадщина, яка відкрилась після смерті вказаного спадкодавця дорівнює частини квартири АДРЕСА_2 .

Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Оскільки спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є дружина спадкодавця: ОСОБА_5 , а також діти спадкодавця: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , то всі вони мають право на спадкування такої частки у рівних долях, які дорівнюють по 1/12 за кожним (1/4 частки : 3).

Згідно п. 1 ч. 2ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч. 1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Одночасно із цим, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справі про спадкування», судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В даному випадку, судом встановлено, що через винесення органом нотаріату відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з мотивів неможливості визначення часток у праві власності спадкодавців, у обох сторін існують об`єктивні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку із чим такий спір підлягає розв`язанню шляхом постановлення судового рішення в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суду доведена обставина проживання позивача, як спадкоємця, разом із спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, тому суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_6 , по час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо позовних вимог визнання недійсним договорів дарування, суд зазначає про наступне.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148).

В контексті даного спору суд вказує на те, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини.

Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Суд вказує, що саме можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, від волевиявлення власника щодо вибуття майна, від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, а також від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).

Власник має право витребувати своє майно з чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Тобто, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України, зокрема, якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (було загублено, викрадено, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом).

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 у справі № 906/420/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 у справі № 914/3224/16.

Таким чином у даному випадку належним способом захисту спадкодавця у вищенаведених обставинах є не визнання правочинів у вигляді договорів дарування недійсними, а витребування спадкового майна, що було предметом таких правочинів, і яке належить позивачу на праві спадкування, з чужого незаконного володіння.

Отже, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є його останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Водночас суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання недійсними договорів дарування спірної частки спадкового майна з урахуванням наведених вище мотивів не є належним способом захисту порушеного права, оскільки задоволення такої вимоги не відновить порушеного права позивача. Адже правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним. Тож норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись для повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було надалі відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Тобто захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий лише шляхом пред`явлення позову про витребування майна до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених, зокрема, статтями 387 та 388 ЦК України, про що наголошувалось вище.

Тому позовна вимога про визнання недійсним оспорюваних договорів дарування задоволенню не підлягає з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання уповноваженої особи органу реєстрації прав власності скасувати рішення про реєстрацію права власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_3 суд також зазначає про те, що така вимога задоволенню не підлягає.

Адже у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача. І саме таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19 (провадження № 14-21цс22).

У зв`язку із чим суд відмовляє в задоволені позову у вказаній частині.

НОМЕР_3 . Розподіл судових витрат між сторонами.

Щодо стягнення судового збору, суд зазначає про таке.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, відповідно до п.13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 24.03.2016 року, безтермінове, то такий обов`язковий платіж підлягає стягненню солідарно із відповідачів, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15-16, 29, 1216-1218, 1221, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 77-81, 141, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд,

ВСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Друга Дніпровська державна нотаріальна контора, Третя Дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання договорів дарування частини квартири недійсними, зобов`язання скасування права власності на частину квартиру, визнання права власності на 1/2 частини квартири,- задовольнити частково.

2. Встановити факт проживання ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_6 , по час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

4. У задоволені решти позовних вимог щодо визнання недійсними договорів дарування та зобов`язання уповноваженої особи органу реєстрації прав власності скасувати рішення про реєстрацію права власності відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору за позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю у розмірі 201 грн. 87 коп.

6. Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору за позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю у розмірі 201 грн. 87 коп.

7. Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору за позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю у розмірі 201 грн. 87 коп.

8. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору за позовну вимогу про визнання права власності у розмірі 403 грн. 74 коп.

9. Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору за позовну вимогу про визнання права власності у розмірі 403 грн. 74 коп.

10. Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору за позовну вимогу про визнання права власності у розмірі 403 грн. 74 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Мовчан Д.В.