Провадження № 22-ц/4808/670/25
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Мальцевої Є.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 25 лютого 2025 року під головуванням судді Домбровської Г.В. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.02.2021 між ТОВ «Компані Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №3, відповідно до якого товариство надало позичальнику у користування кредитні кошти у розмірі 7 000 грн, зі встановленим строком користування, а остання зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 05.09.2022 року ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитним договором №3 від 10.02.2021 на підставі договору факторингу №556/ФК-22. Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс», правонаступником якого є позивач, виконало свої зобов`язання за кредитним договором, а відповідачка в свою чергу, порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за кредитним договором №3 від 10.02.2021 становить 23 285,20 грн, з яких: 7000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 16 285,20 грн заборгованість за відсотками. Відповідач у добровільному порядку заборгованість не погашає. Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у сумі 23 285,20 грн.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 лютого 2025 року задоволено частково позов ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №3 від 10.02.2021 року в сумі 138,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» витрати зі сплати судового збору в сумі 14,36 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35,40 грн.

У апеляційній скарзі ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Апелянт зазначає, що часткове погашення відповідачем кредитної заборгованості за кредитним договором є підтверджуючим фактом укладення даного договору між відповідачем та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС».

Апелянт вважає, помилковим твердження суду першої інстанції, про стягнення з відповідача на користь позивача тільки 138 грн за кредитним договором.

Суд першої інстанції помилково врахував суми 7000 грн та 2635,40 грн, як суми погашення, оскільки відповідно до деталізованого розрахунку заборгованості, який надано первісним кредитором дані суми є нарахуваннями.

Оскільки, така сума не була погашена відповідачкою, то поточне тіло разом з відсотками на поточне тіло перейшло в прострочене тіло та прострочені відсотки, дані суми є не погашенням, а нарахуванням.

Просить cкасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «Компані Інвест Фінанс» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Встановлено, що 10.02.2021 між ТОВ «Компані Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір №3, за яким товариство зобов`язувалося надати Позичальникові кредит у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувалася одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним відповідно до умов цього договору та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором (пункт 1.1 Договору №3) (а.с. 36-41).

Сума на який надається кредит 7000 грн. Тип кредиту кредит (пункт 1.2 Договору №3).

Згідно з пунктом 1.3 Договору №3 строк надання кредиту 21 календарних днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає за ставкою 416,1% (пункт 1.6 Договору №3).

Розділом 4 Договору №3 визначено порядок пролонгації строку договору.

Вказаний кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом накладення одноразового підпису одноразовим ідентифікатором.

Між ТОВ «Компані Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 03.03.2021 укладено додаткову угоду про зміну умов договору №3 від 10.02.2021, яким продовжено строк дії договору до 17.03.2021 за умови сплати позичальником у строк до 03.03.2021 фактично нарахованих процентів в сумі 1118 гривень (а.с. 43).

Між ТОВ «Компані Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 17.03.2021 укладено додаткову угоду про зміну умов договору №3 від 10.02.2021, яким продовжено строк дії договору до 17.03.2021 за умови сплати позичальником у строк до 17.03.2021 фактично нарахованих процентів в сумі 1118 гривень (а.с. 44).

Між ТОВ «Компані Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 03.04.2021 укладено додаткову угоду про зміну умов договору №3 від 10.02.2021, яким продовжено строк дії договору до 17.04.2021 за умови сплати позичальником у строк до 03.04.2021 фактично нарахованих процентів в сумі 1118 гривень (а.с. 45).

Відповідно до договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022, який було укладено між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Компані Інвест Фінанс» ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги за договорами згідно Реєстру прав вимоги, укладеними позичальниками з банком (а.с. 48-51).

Згідно з додатком №1 до договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022 право вимоги до ОСОБА_1 за договором №3 від 10.02.2021 перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс», загальний борг 23 285,20 грн: 7000,00 грн тіло, 16 285,20 грн відсотки (а.с.71).

Із копії досудової вимоги від 30.10.2023 вбачається, що позивач інформував відповідача про наявність у неї заборгованості за кредитним договором та вимагав від неї сплати повної суми боргу у досудовому порядку (а.с. 56).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із п. 6 ч. 1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з ч. 8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи. Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Задовольняючи частково позов ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», суд першої інстанції дійшов висновку, що несплаченою за кредитним договором в межах встановленого договором строку кредитування залишається сума у розмірі 138 грн, яка підлягає стягненню з відповідача.

Апеляційний суд не погоджується з такими доводами суду першої інстанції і зазначає таке.

У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Встановлено, що кредитний договір між сторонами укладено 10.02.2021. Умовами кредитного договору сторонами було визначено розмір відсотків за користування кредитом у розмірі 1,14 % в день, строк кредитування 21 день. Матеріалами справи підтверджується, що шляхом укладення додаткових угод строк кредитування було продовжено до 17.04.2021. Тобто загалом строк кредитування становить 67 днів.

Проведений позивачем розрахунок відсотків за користування кредитом в розмірі 16 285,20 грн не підтверджується умовами, визначеними у кредитному договорі.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що загальний розмір заборгованості за процентами за період з 10 лютого 2021 року по 17 квітня 2021 року (в межах строку кредитування) становить 5 346,60 грн (67 дні х 1,14% х 7 000 грн = 5 346,6 грн).

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що розмір заборгованості з 10 лютого 2021 року по 17 квітня 2021 року підлягає перерахунку.

З наявної в матеріалах справи виписки по рахунку ОСОБА_1 (а.с.28-30) вбачається факт видачі 10.02.2021 кредиту в сумі 7 000 грн, так і факт щоденного нарахування відсотків на поточне тіло у розмірі 79,8 грн (що відповідає процентній ставці у 1,14% в день).

Тому з розрахунку заборгованості вбачається, сума заборгованості в цілому за кредитним договором становить 12 346,60 грн (7000 грн (тіло кредиту) + 5 346,60 грн. (відсотки за користування кредитом в межах строку кредитування за період з 10.02.2021 17.04.2021).

Зі змісту наданої позивачем виписки вбачається, що відповідачкою в межах строку дії кредитного договору погашалася заборгованість за відсотками, а саме: 03.03.2021 1118 грн; 17.03.2021 1118 грн; 03.04.2021 1118 грн. Всього за період строку дії кредитного договору відповідачкою сплачено 3 354 грн.

З огляду на наведені судом розрахунки загальний розмір заборгованості відповідачки становить 8 992 грн (12 346,60 грн 3354 грн).

Оскільки суд першої інстанції ці обставини залишив поза увагою і неправильно визначив суму заборгованості за процентами і за кредитним договором у цілому, тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість у розмірі 8 992 грн.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких обставин, колегія суддів уважає за необхідне частково задовольнити вимоги апеляційної скарги та змінити рішення суду в частині визначення суми заборгованості за договором кредиту №3 від 10.02.2021, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ ««ДІДЖИ ФІНАНС»8992,60 грн заборгованості за кредитним договором.

Статтею 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.

Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

З огляду на висновок суду про часткове задоволення апеляційної скарги, в результаті чого розмір задоволених позовних вимог складає 38,62 %, слід провести перерозподіл судового збору. З відповідачки на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 935,53 грн (2422,40*38,62%) і за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 1 403,30 (3633,60*38,62%), що в сумі становить 2 338,83 грн.

З врахуванням часткового задоволення вимог позивача також пропорційно до задоволених вимог слід стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2 317,20 грн.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 25 лютого 2025 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, м. Київ, ) заборгованість за кредитним договором №3 від 10.02.2021 року в сумі 8 992,60 грн (вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні шістдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» 2 338,83 грн судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2317,20 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук Є.Є. Мальцева