Провадження № 4-с/761/66/2025
УХВАЛА

14 травня 2025 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.,

за участю секретаря Арсененко І.П.,

скаржника ОСОБА_1 ,

представника скаржника Костюк Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Голосіївського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яблонської Д.В., заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року представник скаржника адвокат Костюк Л.Т. звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргою на дії головного державного виконавця Голосіївського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яблонської Д.В.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2024 року справу передано судді Макаренко І.О.

На підставі розпорядження № 01-08-520 від 04.03.2025 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 761/22572/14-ц за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2025 року матеріали скарги передані на розгляд судді Романишеній І.П.

Скаржник мотивує своє звернення до суду тим, що 14 жовтня 2014 року Шевченківським районним судом м.Києва було винесено рішення по справі №761/22572/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частин усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття.

На виконання рішення суду було видано виконавчий лист та передано до виконавчої служби. 24.05.2015 року державним виконавчем Корецькою О.М. Голосіївського районного ВДВС у м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1, а 28.04.2015 року виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено виконавчий лист до іншого органу ДВС.

Як зазначає скаржник, при пересилці виконавчого листа до іншого органу його було втрачено, неодноразово скаржник звертався до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві щодо стягнення аліментів на утримання сина, однак останньому повідомили, що у зв`язку з втратою виконавчого листа, виконавче провадження закрито і винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Після видачі дублікату виконавчого листа, 25.11.2024 року головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яблонською Д.В. було відкрите виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №761/22572/14 виданого 21.10.2024 року Шевченківським районним судом м.Києва.

Як зазначає скаржник у скарзі, у зв`язку з тим, що він не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження вчасно, вказане призвело до неправильного розрахунку аліментних зобов`язань за період з січня 2015 року по листопад 2024 року, оскільки аліменти зі скаржника повинні стягуватися у розмірі 1/4 частин усіх видів заробітку (доходу), в той же час, аліменти виконавцем розраховувалися виходячи із середньої заробітньої плати по регіону, що є грубим порушенням законодавства, оскільки скаржник отримує пенсію по інвалідності, а також останній офіційно працевлаштований.

Крім того, у зв`язку з тим, що скаржник не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження, у останнього не було можливості надати докази оплати аліментів, які ним сплачувалися у добровільному порядку.

Що стосується постанови про накладення штрафу скаржник зазначає, що у зв`язку з тим, що виконавцем було здійснено розрахунок про стягнення аліментвів не з отриманого доходу боржника, а виходячи із середньої заробітньої плати по регіону, як наслідок, державний виконавець не мала законодавчих підстав для застосування штрафу.

У зв`язку з вищевикладеним, скаржник просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яблонської Дарії Вікторівни щодо визначення розміру доходу боржника з січня 2015 року по листопад 2024 року та здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадження № НОМЕР_3; визнати неправомірними дії головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яблонської Дарії Вікторівни щодо винесення постанови про накладення штрафу у розмірі 237 451, 50 грн. та скасувати постанову про накладення штрафу у розмірі 237 451, 50 грн; визнати пропущений строк з поважних причин та поновити скаржнику строк для подання скарги.

Ухвалою суду від 10 березня 2025 року скаргу прийнято до розгляду та призначено справу до судового розгляду на 13.03.2025р., яке в подальшому було відкладено.

Протокольною ухвалою від 25.03.2025 року залучено до справи в якості стягувача ОСОБА_2 .

У судовому засіданні 14.05.2025 року скаржник та представник скаржника скаргу підтримали.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, натомість у матеріалах справи наявна заява про розгляд скарги за її відсутності.

Стягувач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Враховуючи, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч.2 ст. 450 ЦПК України), суд вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності інших учасників справи на підставі доказів, наявних в матеріалах скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи скаржника, представника скаржника, судом встановлено наступне.

14 жовтня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва було винесено рішення по справі №761/22572/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частин усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття.

На виконання рішення суду було видано виконавчий лист. 24.05.2015 року державним виконавчем Корецькою О.М. Голосіївського районного ВДВС у м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1, а 28.04.2015 року виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено виконавчий лист в інший орган ДВС. У подальшому, при пересилці виконавчого листа до іншого органу його було втрачено.

Ухвалою від 24 вересня 2024 року було задоволено заяву про видачу дублікату виконавчого документа, який був передано до Голосіївського відділу державної виконавчої служби.

24.11.2024 року головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яблонською Д.В. було відкрите виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №761/22572/14, виданого 21.10.2024 року Шевченківським районним судом м.Києва.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість станом на 04.12.2024 складає 474903 грн.

Розраховуючи дану заборгованість, державний виконавець виходив із середньої заробітньої плати по регіону.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.183 СК України розмір аліментів на утримання дітей визначається в частці від заробітку /доходу /платника аліментів.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається нормами Сімейного кодексу України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених ч.4 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

За змістом ч.3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Згідно з ч.2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Як вбачається з матеріалів скарги, ОСОБА_1 у період з 2015 по 2024 року отримував пенсію по інвалідності, а з трудової книжки скаржника вбачається, що до жовтня 2024 року останній був працевлаштований.

Зазначені відомості про наявність доходу у боржника були відомі державному виконавцю при здійсненні розрахунку.

Ураховуючи те, що скаржник отримував пенсію та отримував дохід, положення ч. 2 ст.195 СК України щодо визначення заборгованості зі сплати аліментів із середньої заробітньої плати працівника для цієї місцевості не може бути застосований.

Крім того, з долучених заявником квитанцій вбачається, що протягом 2015-2022 року ним здійснено грошові перекази стягувачу з зазначеням платежу: аліменти.

В розрахунку заборгованості вказані суми враховані не були.

Таким чином, скарга в частині визнання неправомірними дії головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яблонської Дарії Вікторівни щодо визначення розміру доходу боржника із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості за період з січня 2015 року по листопад 2024 року та здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадження НОМЕР_2 є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Що стосується постанови про накладення штрафу, суд зауважує наступне.

Відповідно до п.3 ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Пунктом 8 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених ч.14 ст. 71 Закону.

Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу I цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

Суд враховує, що дана норма закону набула чинності в листопаді 2018 року, в той час, коли заборгованість розраховується з 2015 року.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 2610/27695/2012 положення даної норми закону передбачають накладення штрафу у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів у певному розмірі, який дорівнює сумі відповідних платежів за три роки.

Тобто, зазначена норма права містить вказівку на суму заборгованості, за якої виникають підстави для накладення штрафу на боржника, а не на період її виникнення.

Дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до боржника.

Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови про накладення штрафу та її сума, з якою пов`язано визначення розміру штрафу.

Однак, як зазначено вище, при проведенні розрахунку заборгованості за період часу з 2015 по 2024 року за основу брався показник середньої заробітної плати по регіону.

В той же час, судом всановлено, що скаржник у цей час працював та отримував пенсію по інвалідності, а тому цей показник не міг застосовуватися при проведенні розрахунку заборгованості.

Крім того, при складанні розрахунку не були враховані здійснені скаржником платежі через банківську установу на банківську картку стягувачки.

Оскільки державний виконавець неправильно визначив розмір аліментів та базу їх нарахування, постанова про накладення штрафу у розмірі 237 451, 50 грн. є передчасною, а його розмір - необгрунтованим, а тому суд приходить до висновку про скасування постанови про його накладення та визнання дій виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу у розмірі 237 451, 50 грн. неправомірними.

Згідно ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. 2. Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Скаржник просить суд поновити пропущений з поважних причин строк для подання скарги на дії виконавця.

Верховний Суд у постанові від 21 червня 2022 року у справі №2610/16140/2012 зазначив, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

У постанові від 07 липня 2022 року у справі №712/12377/17 Верховний Суд вказав, що згідно з частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

З матеріалів справи вбачається, що 10.12.2024 на адвокатський запит представника скаржника державним виконавцем направлено постанову про відкриття виконавчого провадження. Направлення адвокатського запиту було обумовлено надходженням повідомлення від банку про накладення арешту на рахунки скаржника. Представник скаржника зазначає, що ознайомитися з виконавчим провадженням в автоматизованій системі виконавчого провадження не було можливо, оскільки постанова з ідентифікатором була поганої якості.

17.12.2024 року скаржником були отримані постанова про відкриття виконавчого провадження та розрахунок заборгованості, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази.

Скарга була направлена до суду 20.12.2024 року, тобто на 10 день, з моменту обізнаності скарждника про порушення його прав у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, а тому підстави для поновлення строку для подання скарги у суду відсутні, оскільки, на переконання суду, він не є пропущеним.

Керуючись ст.ст. 19, 129 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 4, 10, 18, 447 - 453 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Голосіївського ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яблонської Д.В. - задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яблонської Дарії Вікторівни щодо визначення розміру доходу боржника із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості за період з січня 2015 року по листопад 2024 року та здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадження № НОМЕР_3.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яблонської Дарії Вікторівни щодо винесення постанови про накладення штрафу у розмірі 237 451, 50 грн. та скасувати постанову про накладення штрафу у розмірі 237 451, 50 грн.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 19.05.2025 року.

СУДДЯ І.П.РОМАНИШЕНА