Єдиний унікальний номер судової справи: 487/9369/24
Провадження 22-з/812/36/25 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

(додаткова)

22 травня 2025 року м. Миколаїв справа №487/9369/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

без участі сторін, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подану їх представником адвокатом Кійко Євгеном Анатолійовичем, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про стягнення недоотриманої суми пенсії в порядку спадкування за законом,

встановив:

23 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Кійка Є.А. звернулися до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ в Миколаївській області) про стягнення по 1/2 недоотриманої суми пенсії померлої матері ОСОБА_3 в порядку спадкування в розмірі по 223 510,48 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ГУ ПФУ в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 1/2 частку недоотриманої суми пенсії, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 223510,48 грн.

Стягнуто з ГУ ПФУ в Миколаївській області на користь ОСОБА_2 1/2 частку недоотриманої суми пенсії, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 223510,48 грн.

Стягнуто з ГУ ПФУ в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1788,50 грн кожному.

Додатковим рішення цього ж суду від 14 березня 2025 року стягнуто з ГУ ПФУ в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8 000 грн.

Не погодившись з рішенням суду від 04 березня 2025 року, відповідач - ГУ ПФУ в Миколаївській області оскаржив рішення суду в апеляційному порядку та просив його скасувати й прийняти постанову про відмову у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів адвокат Кійко Є.А., не погодився з доводами скарги, посилаючись на їх необґрунтованість. Зазначив, що орієнтовний розмір судових витрат позивачів на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції складає 12 400 грн. Докази понесення судових витрат будуть надані суду додатково протягом 5 днів з моменту прийняття постанови.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 12 травня 2025 року апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Миколаївській області залишено без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2025 року залишено без змін.

Стягнуто з ГУ ПФУ в Миколаївській області в дохід держави недоплачений розмір судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 071 грн 85 коп.

14 травня 2025 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвокат Кійко Є.А. подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивачів 12 400 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. Також просив розглядати заяву про ухвалення додаткового рішення без його участі за наявними у справі документами.

20 травня 2025 року від представникаГУ ПФУ в Миколаївській області Елоян А.Р. надійшла заява про розгляд справи без участі представника за наявними у справі матеріалами та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Представник зазначав, що предмет спору в цій справі містить лише один епізод взаємопов`язаних спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Тому, посилаючись на те, що витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності адвокатських витрат, просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу з 12 400 грн до 0 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Вказаний висновок викладено у постанові (додатковій) Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 447/3950/21 (провадження № 61-11490св23).

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Відповідно до положень частини восьмої статті 141 ЦПК України докази витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).

Ураховуючи, що у відзиві на апеляційну скаргу, який поданий 09 квітня 2025 року, представником позивачів було заявлено про компенсацію здійснених витрат позивачів на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи, постанова суду апеляційної інстанції прийнята 12 травня 2025 року, а заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з доказами їх понесення подана 14 травня 2025 року, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявник не пропустив процесуальний строк, встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачам на стадії апеляційного перегляду справи, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 591/550/20 (провадження № 61-6344св23) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частинах четвертій-шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що при розподілі судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).

Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду, який викладений у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження витратна правничу допомогу представник позивачів - адвокат Кійко Є.А. надав:

-договір про надання професійної правничої допомоги б/н від 01 березня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та адвокатом Кійком Є.А.;

-додаткову угоду до вказаного договору від 08 квітня 2025 року № 3;

-акт №05/2025 від 13 травня 2025 року приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги), згідно якого адвокат надав такі послуги:

1. Ознайомлення з апеляційною скаргою ГУ ПФУ у Миколаївській області.

2. Консультація клієнта, узгодження правової позиції з клієнтом.

3. Підготовка та написання відзиву на апеляційну скаргу.

4. Подача відзиву на апеляційну скаргу засобами електронного суду/електронної пошти.

5. Контроль судового процесу засобами електронного кабінету електронного суду.

6. Ознайомлення з ухвалами, винесеними в процесі судового розгляду по справі.

7. Підготовка та подача до суду клопотання про недоплату апелянтом судового збору, заяви про розгляд справи без участі представника позивачів.

8. Отримання і ознайомлення з постановою апеляційного суду.

9. Підготовка та подача до суду заяви про винесення додаткової постанови про стягнення судових витрат.

10. Формування і підготовка копій (сканкопій) документів для суду та учасників справи, які є додатками до заяви про винесення додаткової постанови про стягнення судових витрат.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сторони вдоговорі про надання професійної правничої допомоги, з додатком, визначили лише загальну суму гонорару без визначення вартості окремо наданих послуг.

Між тим, на думку колегії суддів, не всі перераховані послуги підлягають відшкодуванню.

Так, апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для розподілу в порядку статті 141 ЦПК України витрат на складання заяви про винесення додаткової постанови про стягнення судових витрат, формування і підготовка копій (сканкопій) документів для суду та учасників справи, які є додатками до заяви про винесення додаткової постанови про стягнення судових витрат, з огляду на те, що такі витрати не відносяться до безпосередніх витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 914/1564/20, а також додаткових постановах Верховного Суду від 05 липня 2022 року у справі № 910/10507/21, від 23 серпня 2022 року у справі № 909/328/18, від 07 лютого 2023 року у справі № 922/4022/20, від 25 липня 2023 року у справі №914/4092/21, від 30 серпня 2023 року у справі № 911/3586/21, від 06 вересня 2023 року у справі № 914/131/22, від 14 вересня 2023 року у справі № 911/3076/21, від 20 вересня 2023 року у справі № 922/838/22.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3)розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.

У заяві, яка подана до апеляційного суду, відповідач ГУ ПФУ у Миколаївській області посилався на те, що витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності адвокатських послуг.

Апеляційний суд враховує те, що адвокат Кійко Є.А. надавав послуги позивачам при зверненні із позовом до суду, тому ознайомлення зі змістом апеляційної скарги та складання відзиву на неї не могли потребувати значного часу.

Ураховуючи наведені в заяві відповідача ГУ ПФУ у Миколаївській області доводи щодо недоведеності та неспівмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу, складність справи, суть спору, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та їх характер, обсяг виконаної адвокатом роботи, критерій необхідності вчинення процесуальних дій та їх значимість, розгляд справи в суді апеляційної інстанції в порядку спрощеного провадження, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, стягуваних з ГУ ПФУ у Миколаївській області на користь позивачів до 3 000 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, їх обсягу з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони.

Керуючись статтями 141, 270, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подану їх представником адвокатом Кійко Євгеном Анатолійовичем про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про стягнення недоотриманої суми пенсії в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 3 000 (три тисячі) гривень відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надану у суді апеляційної інстанції.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку і випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 22 травня 2025 року.