КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 752/4109/24 Головуючий у суді першої інстанції - Плахотнюк К.Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5235/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Семенчук Юлією Миколаївною на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини,

встановив:

У лютого 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей та її утримання до досягнення дитиною трьох років.

В обґрунтування свої вимог позивачка посилалася на те, що 14 листопада 2009 року вона уклала шлюб з ОСОБА_1 15 червня 2023 року рішенням Голосіївського районного суду міста Києва шлюб було розірвано.

Сторони мають дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , проживають разом із позивачкою.

Позивачка вказувала, що діти перебувають на її утриманні, відповідач участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей не бере.

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивачка ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь:

аліменти на утримання двох дітей у розмірі частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на двох дітей відповідного віку, починаючи з 21 листопада 2023 року і до досягнення ними повноліття;

аліменти на утримання матері, котра доглядає дитину якій не виповнилось три роки, до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 трирічного віку, починаючи з 21 листопада 2023 року і до 10 жовтня 2024 року в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітків відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 під час розгляду справи у суді першої інстанції не заперечував щодо стягнення з нього аліментів, однак не погоджувався з тим, що розмір аліментів має складати частку від його заробітку. Стверджував, що не має можливості сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини, оскільки сплачуючи аліменти на утримання дітей та на утримання дружини він буде мати велике фінансове навантаження. Просив позов задовольнити частково, стягнути з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку, а в задоволенні решти вимог відмовити

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, однак не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 19 лютого 2024 року і до досягнення повноліття або ж зміни матеріального стану сторін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 19 лютого 2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1 211 гривень 20 копійок судового збору.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в іншій частині позову відмовити.

У апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не урахував того, що позивачка має стабільний дохід та не довела суду відсутності у неї фінансових можливостей утримувати дітей. Вказує, що витрати, які здійснює позивачка не є обґрунтованими та необхідними для утримання дітей. Зазначає, що визначений судом розмір аліментів є надмірним та перевищує фінансові можливості апелянта.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечує. Вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 14 листопада 2009 року, який було розірвано рішенням суду від 15 червня 2023 року(а.с.13 ).

В шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4 . (а.с.22, 23).

Діти сторін проживають разом із матір`ю за адресою - АДРЕСА_1 (а.с. 18-20).

Відповідачем зазначені обставини не оспорювалися.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (до ст. 180 СК України).

За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків.

Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх його видів заробітку, оскільки це буде складати необхідний мінімум для забезпечення їх утримання та розвитку.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції обґрунтовано урахував вік відповідача, відсутність даних про те, що його стан здоров`я, матеріальне становище не дозволяє йому сплачувати у визначеному позивачем розмірі.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідач не надав суду доказів власного матеріального становища, як то доказів наявності чи відсутності у нього у власності майна, доходів, грошових зобов`язань тощо. Тобто, відповідач не довів суду належними та допустимими доказами, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

За правилами частин 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, а правилами ч.2 ст. 91 СК України встановлено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка стверджувала, що здійснює догляд за сином ОСОБА_5 , 10 жовтня 2021 року, котрий на час її звернення до суду з позовом ще не досяг трирічного віку, потребує додаткової уваги, а тому вона не може повноцінно працювати та приділити увагу своєму здоров`ю, а тому потребує допомоги від відповідача.

Оскільки відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження відсутності у нього можливості сплачувати аліменти на утримання дружини, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив заперечення відповідача та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і в цій частині.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача із необхідністю сплачувати аліменти на утримання матері його дітей, розміром аліментів на утримання дітей, визначених судовим рішенням, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Семенчук Юлією Миколаївною залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: Т.О. Невідома

В.В. Соколова