Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3084/23 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В.Б.
Категорія 77 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді : Талько О.Б.,

суддів : Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 285/3084/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа - Пенсійний фонд України, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Мозгового В.Б.,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому зазначила, що обіймала посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності Новоград-Волинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області.

На підставі наказу № 02-06-К від 22 лютого 2022 року позивачку було переведено на посаду начальника відділу медичних та соціальних послуг Новоград- Волинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області.

Наказом № 02-58к від 11 квітня 2023 року її звільнено з роботи на підставі п.1ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 вказує, що на підставі п. 2 Розділу VII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», з 1 січня 2023 року Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізовано шляхом приєднання до Пенсійного фонду України.

Позивачка звертає увагу на те, що їй було вручено попередження № 103-11 від 19 січня 2023 року, в якому зазначено, що скорочується весь штат та вся чисельність працівників, визначених штатним розписом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, з 18 квітня 2023 року. З вказаним попередженням ОСОБА_1 не погодилась, вважала його безпідставним, про що зроблена відповідна відмітка на повідомленні.

ОСОБА_1 вважає своє звільнення незаконним, посилаючись на те, що відповідачем не було запропоновано наявну у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області вакантну посаду та не враховано її переважне право залишення на роботі.

Таким чином, ОСОБА_1 просила скасувати наказ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області № 02-58к від 11 квітня 2023 року про звільнення, поновити її на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, у розмірі 11 684 грн. 82 коп.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог.

ОСОБА_1 зазначає, що в період з моменту її повідомлення про наступне звільнення та фактичним звільненням, ані відповідачем, ані управлінням Фонду соціального страхування України не було запропоновано жодних вакантних посад.

Наголошує на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", у період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником.

ОСОБА_1 вважає, що твердження відповідача про те, що їй пропонувались вакантні посади, є безпідставними. Оскільки копії квитанцій щодо електронного листування та інформація, яка розміщена на сторінці Головного управління Пенсійого фонду України в Житотомирській області в соціальної мережі Facebook, не є належними та допустимими доказами повідомлення працівника.

Крім того, позивачка звертає увагу на те, що електронні адреси, на які надсилались відповідні листи, належали виконавчій дирекції ФСС України у Житомирській області та Новоград-Волинському відділенню управління виконавчій дирекції ФСС України у Житомирській області і ніколи не належали ОСОБА_1 , а тому вона не мала доступу до вказаних адрес та не могла бути ознайомлена із змістом листування.

ОСОБА_1 наголошує на тому, що ні письмово, ні в будь-який інший спосіб вона офіційно не була повідомлена про наявність вакантних посад, що вказує на порушення її прав при звільненні.

Звертає увагу на те, що в суді першої інстанції відповідачем не було доведено дотримання ним при звільненні ОСОБА_1 вимог, передбачених ч. 1 ст. 42 КЗпП України. Так, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області не здійснювався аналіз та оцінка продуктивності праці працівників та жодного документа щодо вакантних посад не було складено.

Зауважує, що відповідач надав переважне право залишення на роботі працівнику ОСОБА_2 як батьку, який самостійно виховує дитину віком до 14 років.

Разом з тим, позивачка вказує, що вона також мала переважне право залишення на роботі як працівник з високою кваліфікацією, тривалим безперервним стажем роботи, а також як особа з інвалідністю та особа, в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції дослідив, а також надав оцінку всім доказам і обставинам справи та ухвалив обгрунтоване і законне рішення. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення , а рішення без змін.

Звертає увагу суду на те, що посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що їй не були запропоновані вакантні посади, є необгрунтованими, оскільки всі посади управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області підлягали скороченню так само, як і посада позивачки.

Наголошує на тому, що правовідносини відносно звільнення між роботодавцем і працівником у разі реорганізації підприємства виникають не з дати початку реорганізації, а з дати попередження працівника про можливе звільнення.

Вказує, що посади працівників ФСС України не належать до державної служби на відміну від посад працівників Пенсійного фонду України. Вакантні посади не державної служби в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області були відсутні.

Зазначає, що переважною умовою залишення працівника ОСОБА_2 на роботі, було те, що він є працівником з більш високою кваліфікацією, продуктивністю праці та стажем роботи, та врахована та обставина, що він є батьком, який самостійно виховує дитину віком до 14 років, без матері.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року провадження у вказаній справі було зупинено до закінчення перегляду Верховним Судом у касаційному порядку справи № 750/7085/23.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12 березня 2025 року поновлено провадження та призначено справу до розгляду.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з серпня 2017 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Новоград-Волинським відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області (том 1 а.с.6-7).

З 1 березня 2022 року вона обіймала посаду начальника відділу медичних та соціальних послуг Новоград-Волинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області.

19 січня 2023 року ОСОБА_1 було вручено попередження про те, що з 18 квітня 2023 року посада, яку вона обіймає, буде скорочена. Зазначено, що оскільки скороченню підлягає весь штат та чисельність працівників виконавчої дирекції ФСС України, інша робота у виконавчій дирекції ФСС України їй не пропонується (том 1 а.с. 8).

11 квітня 2023 року головою комісії з реорганізації ФСС України у Житомирській області О. Барановським видано наказ № 02-58-к про звільнення ОСОБА_1 з 18 квітня 2023 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (том 1 а.с. 9).

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Водночас, право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини 1, 3 статті 3 ЦПК України).

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина 1 статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з матеріалами справи основний штат працівників апарату Пенсійного фонду України та його територіальних органів складають посади державної служби.

Внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України відбулося специфічне правонаступництво, за якого згідно з ухваленим Верховною Радою України Законом № 2620-ІХ Фонд як юридична особа приватного права припинився, однак його повноваження, що стосувалися чутливої для держави сфери загальнообов`язкового державного соціального страхування, набув Пенсійний фонд України як юридична особа публічного права та центральний орган виконавчої влади, що також був наділений функціями у сфері загальнообов`язкового державного страхування (пенсійне страхування).

Спори за вимогами, які спрямовані на поновлення працівників Фонду, звільнених внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, на роботі в органах Пенсійного фонду та стосуються прийняття на публічну службу, мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що на час звільнення таких працівників останні не перебували на державній службі та Пенсійний фонд України і його територіальні органи не здійснювали щодо них публічно-владних управлінських функцій.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2024 року в справі № 712/4776/23.

Таким чином, з огляду на зміст заявлених позивачкою вимог та на суб`єктний склад сторін, вказаний спір виник між учасниками публічно-правових відносин, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За приписами частини 2 статті 377 ЦПК України, порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255, ч.1 ст.377 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 374, 377,381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 серпня 2023 року скасувати.

Провадження у цивільній справі № 285 /3084 /23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа - Пенсійний фонд України, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: