Справа № 465/7568/24
Провадження 2/465/1528/25
РІШЕННЯ

Іменем України

21.05.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Мигаль Г.П.

при секретарі судового засідання Титикайлу І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фанансова Компанія «Кредит-Капітал», треті особи приватний нотаріус Данич Оксана Федорівна, приватний виконавець Лисенко Юрій Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фанансова Компанія «Кредит-Капітал», треті особи приватний нотаріус Данич Оксана Федорівна, приватний виконавець Лисенко Юрій Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що з матеріалів виконавчого провадження № 67939663 позивачу стало відомо про те, що виконавче провадження здійснюється на підставі виконавчого документа: виконавчого напису № 18148 від 15.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною про звернення стягнення з ОСОБА_1 за Кредитним договором № 006-03361-040413 від 04.04.2013 року заборгованості у загальному розмірі 17913,27 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами. Крім цього просить стягнути з відповідача стягнуті коштів в межах виконавчого провадження №67939663 в сумі 4186 гривень 00 копійок.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує щодо задоволення позову в частині повернення коштів, які були стягнені під час виконавчого провадження заперечує, вважає таку вимогу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки відсутні докази того, що будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час вчинення виконавчого провадження № 67939663 були неправомірними, то немає підстав вважати, що кошти, стягнені в межах виконавчого провадження, а саме 344,18 грн основна винагорода приватного виконавця та 400,00 грн витрати виконавчого провадження є безпідставно стягненими та такими, що підлягають поверненню. Відтак відсутні законні підстави для покладання на відповідача обов`язку з повернення коштів позивачеві, що були стягнуті в межах виконавчого провадження, а саме суми основної винагороди та витрат виконавчого провадження, оскільки такі кошти не були отримані відповідачем.

Представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що відповідач у відзиві зазначає, що Позичальник своїх зобов`язань перед Позикодавцем не виконав, відповідно до п. 7.2 мав дотримуватися положень умов кредитування, у зв`язку з чим у позивача утворилася заборгованість у розмірі 16713,50 гривень. Проте, дані обставини ніяк не спростовують того, що виконавчий напис був вчинений неправомірно, оскільки нарахована Відповідачем заборгованість не є безспірним доказом. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Тобто, нарахована сума заборгованості не може вважатися безспірною, оскільки не наданого детального розрахунку, який би підтверджував відповідність нарахованої суми умовам договору. Додав, що неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису ОСОБА_1 мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, також не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису.

Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що позивач не наводить будь-яких правових підстав, для стягнення з Відповідача основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження. Отже, відсутні підстави для покладання на відповідача обов`язку з повернення коштів позивачеві, що були стягнуті в межах виконавчого провадження, а саме суми основної винагороди та витрат виконавчого провадження, оскільки такі кошти не були отримані відповідачем.

23.10.2024 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог. Заяву обґрунтовує тим, що відповідно до листа приватного виконавця Лисенка Юрія Олександровича з ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №67939663 з примусового виконання виконавчого напису №18148 від 15.06.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною, було стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» суму в розмірі 20204 гривні 60 копійок, з яких: 17913 гривень 27 копійок на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»; 1791 гривня 00 копійок основна винагорода приватного виконавця; 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок витрати виконавчого провадження.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.05.2025 року прийнято заяву про збільшення розміру, постановлено здійснювати розгляд справи з урахуванням уточнених позовних вимог.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просять позов задоволити.

Представник відповідача, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу міста Києва Данич Оксана Федорівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лисенко Юрій Олександрович, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу.

Судом встановлено фактичні обставини справи.

Виконавчим написом №18148, вчиненим 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Данич О.Ф. звернено стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 006-03361-040413 від 04.04.2013 року у загальному розмірі 17913,27 грн, а також 1791 грн основної винагороди приватного виконавця та 500 грн витрат виконавчого провадження.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат").Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено главою 14 Закону України «Про нотаріат» та главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Крім того, у абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

З наявних у справі доказів вбачається, що оспорюваний виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" заборгованості за кредитним договором, виданий на підставі п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» (заява № 48553/99), а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (заява № 28342/95) встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

З аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Оскільки вищезазначена постанова апеляційного суду відповідно до п.4 ст.254 КАС України набула законної сили з моменту проголошення, тобто з 22 лютого 2017 року, то з цієї дати чинне законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин.

Встановлено, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 15.06.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем договір не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Крім того, необхідно зазначити, що матеріали справи не містять відомостей про те, що боржником отримане повідомлення стягувача про порушення зобов`язання. Ураховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат».

Відтак, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. За таких обставин, суд вважає що позов в частині визнання виконавчого написту таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів, стягнутих в межах виконавчого провадження в сумі 20204,60 грн, з яких заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 17913,27 грн, а також 1791 грн основна винагорода приватного виконавця та 500 грн витрати виконавчого провадження, суд зазначає таке.

Відповідно до відповіді приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О., з ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 67939663 від 18.12.2021 року на користь ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" стягнуто 20204,60 грн., з яких 17913,27 грн - заборгованість за кредитним договором, 1791 грн основна винагорода приватного виконавця та 500 грн витрати виконавчого провадження.

При ухваленні вказаного рішення суд враховує правову позицію, що міститься у постанові Верховного суду від 31.03.2021 року у справі у справі № 296/7644/17, відповідно до якої, згідно зі статтею 31 Закону України "Про виконавче провадження" за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

При цьому, в силу положень частини третьої статті 45 Закону України "Про виконавче провадження", основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

За змістом частини другої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду у порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах N 921/16/14-г/15 (провадження N 12-93гс18) та N 127/9870/16-ц (провадження N 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі N 2-01575/11 (провадження N 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі N 545/2246/15-ц (провадження N 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах N 370/1288/15 (провадження N 14-612цс18) та N 766/740/17-ц (провадження N 14-664цс18).

Наведене, у свою чергу, свідчить про те, що питання про повернення боржнику стягнутої приватним виконавцем винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження має вирішуватися адміністративному порядку.

Крім того, згідно п. 3 ч. 1ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження" до коштів виконавчого провадження належать стягнуті з боржника кошти на витрати виконавчого провадження.

За змістом ч. 2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, стягнутих як заборгованість за кредитним договором № 006-03361-040413 від 04.04.2013 року в сумі 17913,27 грн, підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1791 грн основної винагороди приватного виконавця та 500 грн витрат виконавчого провадження.

Статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1)на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (ч.1ст.141 ЦПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як встановлено судом, між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Таштановою О.Г. укладено Договір № 23/09/2024 -ЦС про надання професійної правничої допомоги від 23.09.2024р. Відповідно до додаткової угоди до договору про надання професійної правничої допомоги № 23/09/2024 -ЦС від 23.09.2024 року, загальна вартість послуг, наданих адвокатом становить 5500,00 грн.

Згідно з запереченнями сторони відповідача що до стягнення судових витрат на правову допомогу, сторона відповідача наголошує, що витрати позивачем мають бути документально підтверджені, на що суд звертає увагу що в матеріалах справи наявні такі докази у вигляді договору про надання правничої допомоги від 23.09.2024 року, додатку №1 до договору, зі зазначенням суми оплати послуг 5500,00грн.

Враховуючи незначну складність справи, заперечення представника відповідача, предмет спору, значення справи для позивача, кількість часу, витраченого представником позивача для підготовки позовної заяви та інших процесуальних документів, часткове задоволення позовних вимог, виходячи із засад розумності розміру витрат на правничу допомогу та пропорційності позовних вимогам, суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 4000 гривень.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 як споживач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 3633,4 грн за подання позовної заяви (дві позовні вимоги) та заяви про забезпечення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13,141, 247, 263, 265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 15.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною, зареєстрований в ресстрі за № 18148, про звернення стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № 006-03361-040413 від 04.04.2013 року у загальному розмірі 17913,27 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 17913 гривень 27 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» на користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 3633,4 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27 вересня 2024 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення суду може оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал», місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу міста Києва Данич Оксана Федорівна, адреса: 01133, м. Киїів, вул. Л.Первомайського, буд. 9, оф.1.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лисенко Сергій Олексійович, адреса: 03039, м. Київ, вул. Фрометівська, 2

Повне рішення складено 21 травня 2025 року.

Суддя Мигаль Г.П