Справа №213/3571/23 провадження № 2/403/65/25
У Х В А Л А

20 травня 2025 року с-ще Устинівка

Суддя Устинівського районного суду Кіровоградської області Атаманова С.Ю., яка діє від імені суду, розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення доказів, подану до суду разом із позовною заявою до Приватного сільськогосподарського підприємства «Седнівське», про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

До Устинівського районного суду Кіровоградської області в порядку ч.3 ст.31 ЦПК України на підставі ухвали судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Попова В.В. від 31 серпня 2023 року надійшла подана позивачем ОСОБА_1 позовна заява до відповідача ПСП «Седнівське» про визнання заповіту недійсним та заява про забезпечення доказів - копії заповіту ОСОБА_2 , що міститься у спадковій справі №26/2022 приватного нотаріуса Коваленко Г.Г.. Підставою забезпечення доказу зазначена неможливість подальшого провадження у справі без дослідження даного доказу.

Вирішуючи питання про дотримання заявником ОСОБА_1 передбачених ч.1 ст.117 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) вимог до змісту заяви про забезпечення доказів, суд приходить до наступного висновку.

Згідно положень ч.1 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Відповідно до роз`яснень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», суд за заявою особи, яка бере участь у справі, може вирішити питання про забезпечення доказів, якщо для цієї особи подання потрібних доказів є неможливим або в неї є труднощі у поданні цих доказів.

За змістом ч.2 ст.116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є: допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу (ч.4 ст.116 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 4, 5 та 6 ч.1 ст.117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначаються:

- докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні;

- обгрунтування необхідності забезпечення доказів;

- спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

Згідно з ч.3 ст.117 ЦПК України за подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до заяви.

Процесуальним наслідком недотримання зазначених вимог є повернення заяви про забезпечення доказів без її розгляду в судовому засіданні в загальному порядку, передбаченому ЦПК України (ч.4 ст.117 ЦПК України).

Щодо необхідності зазначення у заяві про забезпечення доказів обставин, для доказування яких необхідні ці докази, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок доказування покладається на сторони (ст.81 ЦПК України).

Разом з тим, у поданій до суду заяві про забезпечення доказу позивач ОСОБА_1 вказує виключно на неможливість подальшого провадження у справі без дослідження цього доказу та взагалі не наводить обставин, для доказування яких необхідний зазначений в заяві письмовий доказ у виді копії заповіту гр-на ОСОБА_2 , що свідчить про недотримання заявником вимог п.4 ч.1 ст.117 ЦПК України.

Крім того, обов`язковою вимогою до змісту заяви про забезпечення доказів є зазначення в ній обгрунтування необхідності забезпечення доказів, що має відповідати підставам такого забезпечення, передбаченим ч.1 ст.116 ЦПК України, тобто процесуальний механізм забезпечення доказів призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №9901/845/18 та у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №367/6751/18-ц.

З урахуванням наведеного, судом встановлено, що подана позивачем ОСОБА_1 заява про забезпечення доказу, в порушення вимог п.5 ч.1 ст.117 ЦПК України, не містить жодного обгрунтування необхідності забезпечення зазначеного в ній письмового доказу - копії заповіту, що знаходиться у спадковій справі №28/2022, зокрема, наявності передбачених ч.1 ст.116 ЦПК України підстав, за яких цей доказ зі спливом часу може бути втрачений або його отримання та (або) подання, в тому числі і під час судового провадження, може стати неможливим чи утрудненим.

У поданій до суду заяві про забезпечення доказу не наведено жодного об`єктивного факту на підтвердження того, що зазначений в заяві письмовий доказ може бути безповоротно втрачений.

Більше того, заява ОСОБА_1 про забезпечення доказу взагалі не містить навіть припущень щодо ймовірності виникнення таких обставин у майбутньому.

Зазначена позивачем в якості підстави забезпечення доказу - обставина неможливості подальшого провадження у справі без його дослідження не приймається судом до уваги, оскільки підстави забезпечення доказів імперативно визначені ч.1 ст.116 ЦПК України і до їх переліку не входить вжиття судом заходів забезпечення доказів виключно з метою подальшого провадження у справі.

Одночасно з цим, у випадку неможливості подання позивачем доказу разом із позовною заявою, що на її думку може бути перешкодою для подальшого розгляду справи, у позовній заяві згідно вимог п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України мають бути зазначені відомості про такий доказ, а до позовної заяви у разі необхідності має бути додане клопотання про його витребування (ч.3 ст.177 ЦПК України), зміст якого має відповідати вимогам ч.2 ст.84 ЦПК України.

При цьому слід зауважити, що з урахуванням змісту ч.ч.7 та 10 ст.8 Закону України «Про нотаріат», позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець померлого, не позбавлена можливості отримати відомості про зазначений в заяві про забезпечення доказу заповіт гр-на ОСОБА_2 в позасудовому порядку.

Крім того, згідно з ч.1 ст.116 ЦПК України вжиття передбачених законом способів забезпечення доказів допускається лише за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача.

Право суду самостійно визначати спосіб забезпечення доказів та здійснювати обгрунтування його необхідності нормами ЦПК України не передбачено.

Разом з тим, подана ОСОБА_1 до суду заява про забезпечення доказів містить лише зазначення необхідності забезпечення доказу - копії заповіту гр-на ОСОБА_2 , однак всупереч вимогам п.6 ч.1 ст.117 ЦПК України взагалі не містить інформації про спосіб такого забезпечення, який був би передбачений ч.2 ст.116 ЦПК України та у який заявник прохає суд забезпечити даний письмовий доказ, що свідчить про недотримання нею вимог, встановлених до змісту заяви про забезпечення доказів.

Ухвалою суду від 20 травня 2025 року заявнику ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення її від сплати судового збору при поданні заяви про забезпечення доказів, а тому заявником також не було дотримано вимог ч.3 ст.117 ЦПК України щодо сплати судового збору у встановленому п.п.4 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» розмірі, а саме: 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 536 грн. 80 коп. та подання до суду документу, що підтверджує таку сплату.

Відповідно до ч.4 ст.117 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

З огляду на викладене, заявником ОСОБА_1 не були дотримані вимоги п.п. 4, 5 та 6 ч.1, ч.3 ст.117 ЦПК України щодо зазначення в заяві про забезпечення доказів обставин, для доказування яких необхідний цей доказ; обгрунтування необхідності його забезпечення та способу такого забезпечення, а також сплати судового збору у встановленому законом розмірі, що відповідно до положень ч.4 ст.117 ЦПК України є підставою для повернення заяви про забезпечення доказів заявнику без її розгляду в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст.116, 117, 258, 260, 353, 354 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів, подану разом з позовною заявою до Приватного сільськогосподарського підприємства «Седнівське» про визнання заповіту недійсним, - повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви про забезпечення доказів не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складення) апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому даної ухвали суду.

Суддя С.Ю.Атаманова