Справа № 750/6530/25
Провадження № 2-о/750/175/25
У Х В А Л А

16 травня 2025 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду міста Чернігова Маринченко О.А. розглянула матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

заінтересовані особи: Міністерство освіти і науки України, Державне підприємство «Інформаційно-іміджевий центр», Національний університет «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка,

в с т а н о в и л а :

15 травня 2025 року ОСОБА_1 з використанням системи «Електронний суд» звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова із заявою, в якій просить встановити факт здобуття ним повної вищої освіти в Державній освітній установі вищої професійної освіти «Московський державний відкритий університет» за спеціальністю «Юриспруденція» з присвоєнням йому кваліфікації «Юрист» за спеціальністю «Юриспруденція» та отримання диплому серії НОМЕР_1 від 17 березня 2009 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 , додатку до диплому серії НОМЕР_1 від 17 березня 2009 року, які видані Державною освітньою установою вищої професійної освіти «Московський державний відкритий університет» на його ім?я.

Обґрунтовано заяву тим, що заявник на підставі наказу № 457-ст від 14 вересня 2024 року був зарахований з 15 вересня 2024 року студентом 3 курсу заочної форми здобуття освіти за спеціальністю «Право» Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка. Під час вступу заявником було надано диплом спеціаліста серії НОМЕР_1 від 17 березня 2009 року, виданий Державним професійним закладом вищої професійної освіти «Московський державний відкритий університет». Проте, 28 квітня 2025 року заявник отримав лист Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка, відповідно до якого під час перевірки вказаного диплому не встановлено відомостей про вказаний документ. Тобто, диплом не пройшов процедуру нострифікації, у зв`язку з чим заявнику необхідно виконати процедуру визнання в Україні іноземного документу про освіту - поданого ним диплома. Заявник звернувся до Міністерства освіти і науки України із заявою про визнання в Україні іноземного документа про освіту. Вказана заява була переадресована за належністю Державному підприємству «Інформаційно-іміджевий центр».

Так, з інформації щодо процедури визнання в Україні іноземного документа про освіту від 22 травня 2024 року, наданої Державним підприємство «Інформаційно-іміджевий центр», копія якої додана заявником до заяви, слідує, що розгляд заяви про визнання в Україні іноземного документа про освіту заявника призупинено у зв`язку з військовою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України та введенням в Україні воєнного стану відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», яким затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Процедура визнання не може бути завершена без підтвердження автентичності документа про освіту. Заявнику надано такі рекомендації: надати документ про освіту, засвідчений штампом «Апостиль» відповідно до вимог законодавства російської федерації, або здійснити верифікацію вищезазначеного документа про освіту через портал Qualification Check за інструкцією, яку було надано спеціалістом.

Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із частиною третьою статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

У пунктах 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суди при вирішенні питання про підвідомчість справи мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Визнання в Україні іноземних документів про вищу освіту здійснюється відповідно до Конвенції про визнання кваліфікації з вищої освіти в Європейському регіоні, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про визнання кваліфікацій з вищої освіти в Європейському регіоні» № 1273-XIV від 03.12.1999 (далі - Конвенція) та міжнародних угод про взаємне визнання та еквівалентність документів про освіту і вчені звання.

У статті 5 Розділу 6 Конвенції передбачено, що кожна сторона може зумовити визнання кваліфікації з вищої освіти, присуджених іноземними закладами освіти, які функціонують на її території, конкретними вимогами національного законодавства або окремими угодами, укладеними зі стороною, якій належать такі заклади.

Суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також визначають компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти регулюються Законом України «Про освіту».

Згідно із частиною третьою статті 82 Закону України «Про освіту» центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки проводить роботу, пов`язану із встановленням еквівалентності атестатів і дипломів міжнародним визнанням навчальних курсів, кваліфікацій, вчених звань і наукових ступенів, крім випадків, передбачених спеціальними законами.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 13 Закону України «Про вищу освіту» центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки затверджує за погодженням із Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти порядок визнання здобутих в іноземних закладах вищої освіти ступенів вищої освіти та наукових ступенів і проводить процедуру їх визнання, крім випадків, передбачених цим Законом.

Процедура визнання в Україні здобутих в іноземних вищих навчальних закладах ступенів вищої освіти визначена Порядком визнання здобутих в іноземних закладах вищої освіти ступенів вищої освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України 05 травня 2015 року № 504 (у редакції наказу Міністерства освіти і науки України від 05 вересня 2022 року № 784) (далі - Порядок № 504).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 504 процедура визнання в Україні документів здійснюється такими компетентними органами з визнання: закладом вищої освіти - з метою зарахування власника на навчання для здобуття освіти та/або призначення на посаду наукового або науково-педагогічного працівника до цього закладу вищої освіти. Рішенням закладу вищої освіти про визнання підтверджується право власника претендувати на вступ, продовжувати навчання або здійснювати професійну діяльність у цьому закладі вищої освіти, про що видається свідоцтво; МОН - з метою зарахування власника на навчання для здобуття освіти в закладах вищої освіти України та/або здійснення професійної діяльності в Україні. Рішенням МОН про визнання підтверджується право власника претендувати на вступ, продовжувати навчання та/або здійснювати професійну діяльність в Україні, про що видається свідоцтво.

Пунктом 1 розділу V Порядку № 504 визначено, що процедура визнання документа, окрім випадків, зазначених у пункті 3 цього розділу, складається з: 1) перевірки автентичності документа та додатка до нього; 2) підтвердження статусу освітньої установи та/або Програми, за результатами якої виданий документ; 3) оцінки кваліфікації або періоду навчання, зазначеної(го) в документі, та встановлення еквівалентності освітньому або освітньо-професійному ступеню в Україні, академічних та/або професійних прав.

Таким чином, визнання документа про вищу освіту, здобуту за кордоном, можливе у разі відповідності такого документу вимогам Порядку № 504.

Вказані висновки зазначені в постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2022 року в справі № 640/4574/20.

За приписами пункту 4 розділу V Порядку № 504 для верифікації документа можуть застосовуватися такі способи: перевірка наявності апостиля або консульської легалізації, якщо такі штампи підтверджують підпис та якість, в якій виступала особа, яка підписала документ, а також перевірка реквізитів апостиля у відповідному реєстрі, якщо такий реєстр запроваджено країною походження документа або освітньою установою, що його видала,- за наявності доступу до такого реєстру; перевірка у реєстрі документів про освіту, якщо такий реєстр запроваджено країною походження документа або освітньою установою, що його видала,- за наявності доступу до такого реєстру; отримання підтвердження про факт видачі та/або автентичність документа від офіційних установ; якщо країною походження Документа або освітньою установою, освітнім провайдером затверджені зразки (стандарти) оформлення документів про освіту, здійснюється аналіз на відповідність таким зразкам (стандартам) поданого документа. У разі необхідності компетентний орган з визнання може вжити заходи для додаткової перевірки документа; компетентний орган з визнання має право використовувати методичні розробки та рішення центрів Європейської мережі інформаційних центрів у Європейському регіоні (ENIC), національних інформаційних центрів академічного визнання в Європейському Союзі (NARIC), органів державної влади України та/або іноземних країн, іноземних організацій з визнання кваліфікацій. Для верифікації документа та/або перевірки проходження періоду навчання, або іншої необхідної інформації, компетентний орган з визнання має право звернутися до освітньої установи, освітнього провайдера та/або будь-якої іншої офіційної установи.

Відповідно до пункту 1 розділу VIІ Порядку № 504 кваліфікації з вищої освіти, присуджені освітніми установами, освітніми провайдерами мають визнаватися компетентними органами з визнання, якщо немає суттєвої різниці між іноземною кваліфікацією, визнання якої запитує заявник, та відповідною кваліфікацією в Україні,- за умови наявності позитивного висновку та за відсутності підстав, зазначених у підпункті 4 пункту 9 розділу V та пункті 3 цього розділу. Документ про періоди навчання визнається таким, що дає право на продовження навчання на відповідному рівні освіти у закладах вищої освіти України, з рівня, що визначається закладом вищої освіти, в якому буде здійснюватися навчання (з урахуванням рівня освіти та академічних прав у країні походження Документа). Визначення академічної різниці та її ліквідацію (у разі необхідності) забезпечує заклад вищої освіти України, в якому власник буде навчатися / здобувати освіту.

Компетентний орган з визнання на підставі висновку приймає одне з таких рішень, яке оформлюється наступним чином: про визнання документа, про що заявнику видається свідоцтво; про відмову у визнанні поданого документа, про що заявнику надається повідомлення із зазначенням підстав прийняття такого рішення (пункт 2 розділу VIІ Порядку № 504).

Згідно з пунктами 4, 5 розділу VIІ Порядку № 504 рішення про визнання складається у електронній формі компетентним органом з визнання у вигляді свідоцтва українською мовою, у разі необхідності частина інформації, а саме: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) власника, найменування освітньої установи, що видала документ, та ступінь вищої освіти, дублюється іноземною мовою. Свідоцтво оформлюється компетентним органом з визнання у паперовій формі шляхом друку електронної форми свідоцтва та засвідчується уповноваженою особою компетентного органу з визнання. Свідоцтво дійсне разом з оригіналом документа та діє безстроково. Документ про результати процедури визнання, виданий МОН, є таким, що приймається всіма закладами освіти, підприємствами, установами та організаціями будь-якої форми власності України.

Окрема глава Порядку № 504 (глава X) визначає особливості здійснення процедури визнання документів у період дії правового режиму воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану, пов`язаних з військовою агресією російської федерації та її підтримкою з боку республіки білорусь.

Так, пунктом 1 розділу X Порядку № 504 передбачено, що положення цього розділу визначають особливості здійснення процедури визнання документів, виданих освітніми установами російської федерації та республіки білорусь, під час дії відповідно до законодавства України воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану, пов`язаних з військовою агресією російської федерації та її підтримкою з боку республіки білорусь.

З дати введення в Україні воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану, пов`язаних з військовою агресією російської федерації проти України та її підтримкою з боку республіки білорусь, і до дати їх припинення документи, власниками яких є громадяни російської федерації або республіки білорусь та які були видані освітніми установами цих країн, для здійснення процедури визнання компетентним органом з визнання не приймаються (пункт 2 розділу X Порядку № 504).

Дія пункту 2 цього розділу не розповсюджується на громадян російської федерації та республіки білорусь, які отримали в Україні статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, або які отримали посвідку на постійне проживання в Україні, або вступили до 2021 року включно та навчаються у закладах освіти, або вступили до закладів освіти на підставі індивідуального дозволу МОН, або в інших випадках, визначених законодавством (пункт 3 розділу X Порядку № 504).

Відповідно до пункту 4 розділу X Порядку № 504 процедура визнання документів, виданих освітніми установами російської федерації або республіки білорусь, власниками яких є громадяни України, громадяни третіх країн, особи без громадянства, та особи, визначені пунктом 3 цього розділу, здійснюється відповідно до розділів І-ІХ цього Порядку з урахуванням пунктів 5 і 6 цього розділу.

Пунктами 5, 6 розділу X Порядку № 504 визначено, що компетентний орган з визнання приймає рішення за результатами процедури визнання документів, виданих освітніми установами російської федерації або республіки білорусь, за наявності повної інформації, необхідної для прийняття відповідного рішення. У разі відсутності повної інформації, необхідної для прийняття компетентним органом з визнання рішення про визнання або відмови у визнанні документів, виданих закладами освіти та установами російської федерації та республіки білорусь, процедура визнання призупиняється до припинення обставин, зазначених у пункті 1 цього розділу.

Таким чином, враховуючи, що законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту підтвердження здобуття вищої освіти, отриманої в іноземному навчальному закладі, а тому вказаний факт не може бути встановлений судом у порядку окремого провадження, у зв`язку із чим наявні підстави для відмови у відкритті провадження в справі.

Керуючись статтями 4, 293, 294, 315, 354, 355 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.А. Маринченко