Справа №: 486/38/19 Провадження № 4-с/486/2/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Південноукраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Волощук О.О.,

за участю секретаря судового засідання Гайдук А.С.,

боржника ОСОБА_1 ,

стягувача ОСОБА_2 ,

державного виконавця Омельченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Омельченко Тетяни Миколаївни, стягувач ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

24.02.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що 11.06.2019 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області у справі №486/38/19 було винесено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 9000 гривень щомісячно, починаючи з 08 січня 2019 року та до досягнення дітьми повноліття. 20.08.2019 року постановою Апеляційного суду Миколаївської області вказане рішення було залишено без змін. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14.05.2024 року (справа №486/38/19) ОСОБА_2 видано дублікат виконавчого листа. Постановою від 20.05.2024 року старшим державним виконавцем Другого ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження ВП № 75046669. 10.06.2024 року та 14.06.2025 року скаржником подано два повідомлення про добровільну сплату аліментів з різних рахунків боржника на різні рахунки стягувача та зазначено, що у період з січня 2019 року до 20.05.2024 року боржником добровільно було перераховано 872 491,1 грн. в якості аліментів, до повідомлень додані платіжні інструкції, банківські квитанції та виписки про рух коштів в кількості 225 штук на 225 аркушах. Після складення 10.01.2025 року протоколу про керування транспортним засобом будучи обмеженим в праві керування згідно постанови від 23.09.2024 року, боржнику стало відомо про наявність заборгованості зі сплати аліментів. При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження у цей же день він отримав фотокопії розрахунку про заборгованість зі сплати аліментів станом на 14.11.2024 року, а також фотокопії постанов про встановлення тимчасових обмежень боржника та про накладення арештів на майно та кошти. 15.01.2025 року боржник звернувся до виконавця з клопотанням про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів.

Посилаючись на те, що протягом більше місяця в супереч принципу розумності прийняття рішення у виконавчому провадженні, виконавцем не розглядається його клопотання по суті, та не проводиться перерахунок заборгованості зі сплати аліментів; виконавцем не обчислено розмір заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням поданих банківських квитанцій, що свідчить про порушення виконавцем принципів справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження; що до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, неможлива реалізація скаржником права на вимогу скасування постанов про встановлення тимчасових обмежень боржника, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Другого відділу державної Виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельченко Т.М. щодо неврахування при здійсненні розрахунку заборгованості за аліментами в межах виконавчого провадження № 75046669 за період з січня 2019 року і до 16.09.2024 року, коштів в якості аліментів на суму 867 177,9 грн.; зобов`язати головного державного виконавця Другого відділу державної Виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельченко Т.М. здійснити перерахунок заборгованості за аліментами в межах виконавчого провадження № 75046669, врахувавши при здійсненні перерахунку подані у клопотанні від 15.01.2025 року квитанції про перерахування аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за період з січня 2019 року і до 16.09.2024 року, на суму 867 177,9 грн.; відновити становище яке існувало до порушення шляхом зобов`язання головного державного виконавця Другого відділу державної Виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельченко Т.М. скасувати постанови виконавця від 23.09.2024 року, які приймались державним виконавцем внаслідок виникнення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці: про встановлення тимчасового обмеження боржника.

Ухвалою суду від 27.02.2025 року скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

13.03.2025 року до суду від державного виконавця Другого ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельченко Т.М. надійшло заперечення на скаргу.

В запереченні державний виконавець зазначає, що скаржником порушено строк для подання скарги, який обчислюється з 10.01.2025 року, коли боржнику стало відомо про порушення його прав, та сплив 20.01.2025 року, тоді як скаргу подано 24.02.2025 року. Також зазначає, що скаржником ОСОБА_1 своєчасно не надавались квитанції про самостійну сплату ним аліментів, а були додані до заяви про долучення до матеріалів виконавчого провадження з порушенням строків, встановлених Інструкцією, тому державним виконавцем був направлений відповідний запит стягувачу для отримання інформації про підтвердження, чи спростування отримання даних коштів, про що боржник був поінформований. Просить врахувати також, що боржник продовжує ігнорувати наявність виконавчого провадження та необхідність сплати аліментів на рахунок відділу, та відмовити в задоволенні скарги.

13.03.2025 року до суду надійшли заперечення від стягувача ОСОБА_2 , в яких вона зазначила, що скарга подана поза межами строку, який встановлено п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаржник не повідомив про поважність пропуску строку на звернення до суду із скаргою та не ставить питання про поновлення цього строку судом. Також зазначила, що більшість квитанцій, наданих скаржником, не мали відмітки, що ці платежи є аліментами, не додані докази на підтвердження перерахування коштів на утримання дітей. Посилається на те, що суми, які зазначені скаржником у клопотанні як аліменти, були фактично повернути як безпідставно отримані від ФОП ОСОБА_6 , та повернуті на картку стягувача, яка обслуговує ФОП як бухгалтер. Вважає це ухиленням від сплати аліментів та незаконним привласненням коштів. Фактично скаржником сплачені аліменти на суму 169891,00 грн., що визнається стягувачем. Просила відмовити у задоволенні скарги.

11.04.2025 року скаржником подано уточнення до скарги, в якому зазначено, що скаржником не оспорюється правомірність дій державного виконавця в частині відновлення становища, яке існувало до порушення, тому він просить визнати неправомірну бездіяльність головного державного виконавця Другого відділу державної Виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельченко Т.М. щодо неврахування при здійсненні розрахунку заборгованості за аліментами в межах виконавчого провадження № 75046669 перерахованих боржником стягувачу за період січня 2019 року і до 16.09.2024 року, на суму 867 177,9 грн.; зобов`язати головного державного виконавця Другого відділу державної Виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельченко Т.М. здійснити перерахунок заборгованості за аліментами в межах виконавчого клопотанні провадження №75046669, врахувавши при здійсненні перерахунку подані у від 15.01.2025 року квитанцій про перерахування аліментів за період з січня 2019 року і до 16.09.2024 року, на суму 867 177,9 грн.

В судовому засіданні скаржник підтримав уточнену скаргу, суду пояснив, що стягувачем умисно було затримано пред`явлення виконавчого листа до виконання, щоб виникла заборгованість, заперечував проти доводів про пропуск строку на звернення до суду зі скаргою, оскільки скарга подана на бездіяльність виконавця саме з приводу незарахування платежів за клопотанням від 15.01.20205 року. Такж пояснив, що всі платежі були в рахунок сплати аліментів, оскльки інших відносин між ним та колишньою дружиною не існує.

Стягувач, її представник та державний виконавець заперечували проти задоволення скарги з посиланням на пропуск строку для звернення до суду та відсутність підтверджень того, що надані квитанції свідчать саме про сплату аліментів відповідно до наданих ними письмових пояснень та заперечень.

Окрім того, стягувачем в судовому засіданні надано додаткові пояснення щодо перерахування боржником коштів на її рахунок в рамках здійснення бухгалтерської та підприємницької діяльності, як заперечення доводів скаржника, що між ними існують відносини виключно з приводу сплати аліментів, та щодо звернення до поліції із заявою про ухилення від сплати аліментів, про що внесені відомості до ЄРДР.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши надані докази в межах заявлених вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, відповідно до ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює обов`язок державного виконавця, відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Відповідно до ст.447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій (ст.449 ЦПК України).

Суд відхиляє доводи державного виконавця та стягувача в частині пропуску строку для подання скарги, який на їх думку обчислюється з 10.01.2025 року. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, боржником оскаржується бездіяльність державного виконавця в частині перерахунку заборгованості по сплаті аліментів, з урахуванням сум, сплачених особисто стягувачу. На підтвердження сплати аліментів боржником подано заяву, до якої долучено квитанції.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, оглянутих в судовому засіданні, 15.01.2025 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця з клопотанням про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів (том 3, аркуш 168 виконавчого провадження), а 24.02.2025 року звернувся зі скаргою до суду.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання. При цьому, ані порядок розгляду таких заяв та клопотань, ані строки їх розгляду, зазначеним законом не встановлені.

Таким чином, при зверненні до суду скаржник виходив із загального строку, передбаченого для розгляду звернень громадян, який сплив 15.02.2025 і саме з 15.02.2025 необхідно обчислювати початок десятиденного строку для подання скарги. Отже строк на звернення до суду скаржником не пропущений.

Згідно з ч. 1, п. 1. ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 6, 8, 13 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до п.п. 2, 4 розділу XVI «Інструкції з примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 виконавець протягом десяти днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює заходи для отримання інформації про доходи боржника та виносить постанову про звернення стягнення на доходи боржника, оформлену відповідно до пункту 3 розділу Х цієї Інструкції.

Стягнення аліментів здійснюється відповідно до вимог статті 70 Закону та пунктів 3-10 розділу Х цієї Інструкції.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Верховний Суд у постанові від 15 грудня 2021 року у справі №2208/4771/12 зазначив, що за вимогами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи.

ОСОБА_1 у своїй скарзі посилається на те, що державним виконавцем не було зараховано здійснені ним платежі за наданими квитанціями про грошові перекази.

З оглянутих матеріалів виконавчого провадження АСВП 75046669 вбачається, що 31.01.2025 року державним виконавцем на підставі звернення ОСОБА_1 про здійснення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів було направлено запит до стягувача з метою підтвердження чи спростування отримання коштів. 25.02.2025 року державний виконавець Омельченко Т.М. склала оновлену довідку-розрахунок заборгованості по аліментам за період з лютого 2019 року по січень 2025 року (включно), сума заборгованості склала 489 881,50 грн.

Судд вважає вірною відмову виконавця щодо виключення з розрахунку заборгованості суми, сплаченої за квитанціями, наданими скаржником за період з січня 2019 по вересень 2024, оскільки належних, допустимих та переконливих доказів сплати на користь стягувача аліментів за цей період ОСОБА_1 не надав.

При цьому мають значення не відносини між сторонами, а чи сплачував боржник аліменти на дітей або ж іншим чином здійснював їх матеріальне утримання. Однак такі обставини повинні бути доведеними.

Перерахування ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_2 коштів без зазначення в графі призначення платежу не свідчить про сплату цих коштів боржником в рахунок аліментів на утримання дітей в розумінні Сімейного кодексу України.

Також суд враховує зауваження державного виконавця про те, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про наявність виконавчого провадження, тривалий час ігнорував та продовжує ігнорувати встановлений порядок сплати аліментів через відділ ДВС.

Судом оглянуто квитанції, надані скаржником, які містяться в матеріалах виконавчого провадження та встановлено, що вони містять різні суми від п`яти гривень до двадцяти восьми тисяч гривень, проте, призначення перерахованих коштів не вказано, а отже скаржником не доведено, що ці платежі є аліментами.

Крім того, судом враховано, що заявник вже подавав державному виконавцю такі квитанції з повідомленням про добровільну сплату аліментів від 11.06.2024 та доповненням до нього від 14.06.2024 (том 1 виконавчого провадження а.с.97-124, том 2 виконавчого провадження а.с.1-127), не оскаржував дії державного виконавця щодо складання розрахунку заборгованості по аліментам від 14.11.2024 року або ж сам розрахунок, при обчисленні заборгованості по аліментам державний виконавець в повній мірі дотримався вимог закону, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

З розрахунку заборгованості від 14.11.2024 року вбачається, що державним виконавцем частково було зараховано сплачені скаржником та підтверджені стягувачем кошти за поданими квитанціями в сумі 15000,00 грн. за січень 2024 року, 9000,00 грн. за вересень 2023 року, 2000,00 грн. за серпень 2023 року, 2500,00 грн. за листопад 2022 року, 2415,00 грн. за серпень 2022 року, 833,50 грн. за червень 2022 року, 400,00 грн. за серпень 2021 року, 4300,00 грн. за липень 2021 року, 700,00 грн. за червень 2021 року, 1900,00 грн. за травень 2021 року, 1350,00 грн. за квітень 2021 року, 200,00 грн. за березень 2021 року, 400,00 грн. за лютий 2021 року, 2400,00 грн. за січень 2021 року, 6500,00 грн за листопад 2020 року, 8050,00 грн. за жовтень 2020 року, 8200,00 грн. за вересень 2020 року, 2300,00 грн. за серпень 2020 року, 13030,00 грн. за липень 2020 року, 6450,00 грн. за червень 2020 року, 5653,00 грн. за травень 2020 року, 7340,00 грн. за квітень 2020 року, 6050,00 грн. за березень 2020 року, 5270,00 грн. за лютий 2020 року, 7500,00 грн. за січень 2020 року, 9200,00 грн. за грудень 2019 року, 14430,00 грн. за листопад 2019 року, 12000,00 грн. за жовтень 2019 року, 13000,00 грн. за вересень 2019 року, 6750,00 грн. за серпень 2019 року, 1000,00 грн. за червень 2019 року.

Аналогічні відомості про зарахування містяться у розрахунку заборгованості від 25.02.2025 року.

Таким чином матеріалами виконавчого провадження підтверджено, що державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості ще у 2024 році було зараховано усі платежі з цільовим призначенням «аліменти» та відхилено платіжні документи, які не підтверджують, що платежі були здійснені в рахунок сплати аліментів.

Щодо доводів скаржника про те, що стягувачем навмисно було подано виконавчий лист з запізненням, щоб утворилася заборгованість, суд вважає їх безпідставними, оскільки вони суперечать ч.1 ст.194 Сімейного кодексу України, згідно якої аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 354, 447, 451 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Омельченко Тетяни Миколаївни, стягувач ОСОБА_2 , відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 26.05.2025

Суддя О.О. Волощук