Провадження №2/291/33/25
Р І Ш Е Н Н Я (З АОЧНЕ)

іменем України

12 травня 2025 року селище Ружин

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Митюк О.В.,

за участю секретаря Кащук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Ружині Житомирської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд стягнути на свою користь матеріальну шкоду понесену внаслідок завдання йому тілесних ушкоджень в сумі 159000,00 грн., розмір витреченої заробітної плати за 4 місяці лікування (мінімальний розмір заробітної плати по регіону 185000,00 грн.), моральну шкоду в сумі 66 000,00 грн., завдану внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, 22000,00 витрат на юридичну допомогу, та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.06.2023 року близько 15 год. відпочивав у кафе, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після того як вийшов на вулицю, до нього підійшов незнайомий чоловік, який шляхом морального тиску та із застосуванням фізичної сили заволодів його мобільним телефоном фірми-виробника «LG» моделі «V60» та сумкою, в якій перебували банківські картки та документи. Після того як він прийшов додоми, були викликані працівники поліції та швидка допомога. 15.05.2023 року був госпіталізований до відділення ортопедично-травматалогічного відділення №1 КНП «Обласна клінічна лікарня імО.Ф.Горбачевського Житомирської обласної ради. Було встановлено діагноз:перелом променевої кістки у типовому місці зі зміщенням метапіфізарного уламку у тильну сторону. У зв`язку з з отриманою травмою, яка була завдана відповідачем, поніс значні майнові збитки, які проявилися у проведенні операції та лікуванні. Загальний розмір таких збитків склав 30000,00. У зв`язку з вищевикладеними обставинами було відкрите кримінальне провадження №0001828 та повідомлено про підозру ОСОБА_2 . В межах кримінального провадження, його визнано потерпілим. Через деякий час, відповідачем з його кредитної картки були зняті грошові кошти у розмірі 20000,00 грн.. Обвинувальним вироком Богунського районного суду міста Житомира у справі №295/10236/23 ОСОБА_2 визано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.ст.186 ч.4, 357 ч.3, 125 ч.1, 128, 361 ч.1, 185 ч.4 КК України. Також внаслідок суспільно-небезпечних дій відповідача йому було заподіяно моральну шкоду. Ураховуючи викладене, а також те, що відповідач не виявив бажання добровільно компенсувати завдану шкоду, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 15 березня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження.

У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові та просив суд їх задовольнити. Не заперечував щодо винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час, місце розгляду справи. Відзив на позов до суду не подав.

Судом ухвалено провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, вироком Богунського районного суду м.Житомир від 30.01.2025 року у справі № 295/10236/23, ОСОБА_2 визнано винним у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.186 ч.4, 357 ч.3, 125 ч.1, 128, 361 ч.1, 185 ч.4 КК України і призначено йому покарання за цими законами в межах санкції статтей.

Суд звертає увагу на те, що даний вирок був ухвалений 30.01.2025 року, тобто на момент перебування справи в провадженні суду, натомість в позовній заяві було зазначено, що вирок суду ухвалено до подачі позову до суду.

Згідно вироку суду, 12.06.2023 приблизно о 15 годині ОСОБА_2 разом із малознайомим йому ОСОБА_1 перебували неподалік магазину «Гастроном», який знаходиться по АДРЕСА_1 , де між ними виник словесний конфлікт з приводу оплати наданих їм вказаним магазином послуг.

В ході вказаного словесного конфлікту, у ОСОБА_2 виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, що належить ОСОБА_1 , а саме належного йому мобільного телефону та органайзера, в якому знаходився паспорт громадянина України (ID-картка), виданий на ім`я ОСОБА_1 ..

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, керуючись корисливим мотивом, діючи в умовах воєнного стану, ОСОБА_2 раптово наніс ОСОБА_1 один удар рукою в область черевної порожнини та, подолавши таким чином волю ОСОБА_2 до опору, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, із кишені одягу ОСОБА_1 відкрито повторно викрав мобільний телефон, торгівельної марки «LG», моделі «V60», вартістю 7233 гривні 33 копійки та органайзер, в якому знаходився паспорт громадянина України (ID-картка), виданий на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_1 та інші картки, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять.

В подальшому, у ОСОБА_2 , який утримував при собі мобільний телефон марки «LG», моделі «V60», який належить ОСОБА_1 , виник раптовий злочинний умисел, направлений на несанкціоноване втручанняв роботу інформаційно-комунікаційнихсистем,електронних комунікаційнихмереж маршрутизації вказаного мобільного телефону,оскільки йому було відомо про наявність прив`язки банківської картки ОСОБА_1 до мобільного телефону, з метою подальшого безперешкодного викрадення з банківської картки коштів останнього.

Реалізуючи свій раптовий злочинний умисел, ОСОБА_2 розпочав рух поряд із ОСОБА_1 вулицею В.Бердичівською у м. Житомирі та неодноразово висловлював останньому вимогу повідомити йому код-пароль для розблокування викраденого телефону, на що ОСОБА_1 категорично відмовлявся. В цей же день, близько 15 години 10 хвилин, перебуваючи поблизу буд. АДРЕСА_1 , у ОСОБА_2 , на ґрунтінеприязних відносин до ОСОБА_1 через відмову повідомити код-пароль для розблокування мобільного телефону, виник злочиннийумисел,направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_1 ,реалізуючи який,за вказаних обставин, ОСОБА_2 умисно наніс два удари в область обличчя ОСОБА_1 зліва, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі зліва.

Внаслідок отриманого удару ОСОБА_1 втратив рівновагу та від нанесених ударів впав лівою частиною тулубу на землю, внаслідок чого отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому лівої променевої кістки в типовому місці, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я та садна на правому ліктьову суглобі. Після чого, ОСОБА_1 відразу повідомив пароль до розблокування належного йому телефону ОСОБА_2 , а останній, утримуючи викрадене при собі, з місця вчинення кримінальних правопорушень втік.

Крім того, ОСОБА_2 , того ж дня, у достовірно невстановлений час та місці, продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, спрямованого на несанкціоноване втручання в роботу інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж маршрутизації до мобільного телефону ОСОБА_1 , утримуючи у руках вищевказаний мобільний телефон, на якому встановлений код доступу та бажаючи зламати його, з метою подальшого використання мобільного телефону та зняття коштів із карткового рахунку, шляхом використання системи безконтактної оплати, яка встановлена в мобільному телефоні торгівельної марки«LG»,моделі «V60», який належить ОСОБА_1 , шляхом введення код-паролю доступу до телефону, здійснив втручання в роботу інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж маршрутизації до мобільного телефону.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_2 здійснив несанкціоноване втручання в роботу інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж маршрутизації до мобільного телефону та отримав несанкціонований доступ до інформації, яка зберігається та обробляється в автоматизованій системі мобільного телефону, чим ввів в оману систему щодо належного власника мобільного пристрою, з метою подальшого його використання та отримав безперешкодний доступ до системи безконтактної оплати, з метою безперешкодного викрадення коштів з банківської картки АТ «Ідея Банк» за номером рахунку НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_2 , маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану, діючи з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний намір, здійснивши несанкціоноване втручання вроботу інформаційно-комунікаційних систем,електронних комунікаційних мереж маршрутизації до мобільного телефону торгівельної марки«LG»,моделі «V60», що належить ОСОБА_1 та отримавши у такий спосіб безперешкодний доступ до системи безконтактної оплати, перебуваючи 12.06.2023 у приміщенні продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , здійснив трьома транзакціями безконтактний розрахунок за придбаний товар з банківської картки АТ «Ідея Банк» за номером рахунку НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , а саме:о 15 год. 37 хв. на суму 91 гривня, о 15 год. 39 хв. на суму 90 гривень, о 15 год. 43 хв. на суму 857 гривень.

Крім того, ОСОБА_2 , діючи в межах свого злочинного умислу, перебуваючи того ж дня у приміщенні магазину електроніки «SIM» за адресою: м.Житомир, Майдан Житній Ринок, 1 здійснив двома транзакціями безконтактний розрахунок за придбаний товар з банківської картки АТ «Ідея Банк» за номером рахунку НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , а саме: о 15 год. 47 хв. на суму 5999 гривень, о 15 год. 48 хв. на суму 300 гривень.

Крім того, ОСОБА_2 , діючи в межах свого злочинного умислу, перебуваючи того ж дня у приміщенні магазину «Аврора» за адресою: м.Житомир, вул. Київська, 87, здійснив чотири транзакції безконтактним розрахунком за придбаний товар та чотири зняття на касі вказаного магазину готівкових коштів з банківської картки АТ «Ідея Банк» за номером рахунку НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , а саме:о 16 год. 48 хв. на суму 110 гривень та 1000 гривень, о 16 год. 49 хв. на суму 55 гривень та 2000 гривень, о 16 год. 51 хв. на суму 25 гривень та 3000 гривень, о 16 год. 52 хв. на суму 10 гривень та 3000 гривень, таким чином повторно таємно викравши грошові кошти ОСОБА_1 на загальну суму 16537 гривень.

В подальшому, ОСОБА_2 , утримуючи при собі викрадений мобільний телефон марки «LG», моделі «V60», грошові кошти та придбані товари попрямував за місцем проживання, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_1 майнової шкоди на загальну суму 23770 гривень 33 копійки.

Вирок не оскаржений, набрав законної сили, тому суд ураховує положення частини 6 статті 82 ЦПК України, відповідно до якої вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно частин 1, 7 статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, хоча до розгляду кримінального провадження та винесення судом обвинувального вироку у справі, позивач скористалась своїм правом на пред`явлення позову про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у порядку цивільного судочинства.

Щодо позовних вимог про відшкодування майнової шкоди

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Відповідне тлумачення викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 311/2467/16-ц, провадження № 61-30575св18.

При цьому, пунктом 19Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Для відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, слід встановити протиправність поведінки особи, яка спричинила матеріальну шкоду, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та матеріальною шкодою.

Установлено, що ОСОБА_2 своїми умисними діями скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст.186 ч.4, 357 ч.3, 125 ч.1, 128, 361 ч.1, 185 ч.4 КК України, що підтверджується вироком Богунського районного суду м.Житомира від 30 січня 2025 року у справі № 295/10236/23, а отже протиправність дій відповідача установлено судовим рішенням.

Обґрунтовуючи наявність майнової шкоди, позивач посилається на завдання йому тілесних ушкоджень внаслідок кримінального правопорушення, та розмір витреченої заробітної плати за 4 місяці лікування.

На підтвердження позовних вимог про наявність підстав для відшкодування майнової шкоди, та розміру витреченої заробітної плати за 4 місяці лікування позивач надав до матеріалів цивільної справи копію угоди про відкриття кредитної лінії, обслуговування Кредитної картки №С-602-0 від 26.01.2021 року АТ «Ідея Банк» (а.с.7), рух по картці АТ «Ідея Банк» (а.с.8), виписку по рахунку фізичної особи №1000000/2023/0925, розрахунковий період з 12.06.2023 по 25.09.2023 АТ «Ідея Банк» (а.с.9-10), виписку по рахунку фізичної особи №1000000/2023/0925 розрахунковий період з 12.06.2023 по 13.06.2023 АТ «Ідея Банк» (а.с.11), виписку №15164 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 , про те, що він з 15.06.2023 року по 21.06.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні КНП «обласна клінічна лікарня ім..О.Ф. Горбачевського» Житомирської обласної ради із діагнозом:закритий перелом дистального мета епіфізу лівої променевеї кістки зі зміщенням (а.с.12-13), виписка із медичної карти стаціонарного хворого №5220 «Обласного медичного спеціалізованого центру» Житомирської міської ради, про те, що ОСОБА_1 звертався до даного закладу 11.07.2023 року, та перебував на стаціонарному лікуванні до 02.08.2023 року, діагноз:органічний тривожно-депресивний розлад змішаного (посттравматичного, інтоксикаційного) ґенезу, антено-депресивний синдром (а.с.14-15), рахунок про оплату №139 від 16.06.2023 року про оплату металоконструкції для остеосинтезу дистальної частини променевої кістки, сума 15400,00 грн.(а.с.19) .

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Разом з тим, подані позивачами докази, самі по собі не є належними доказами у справі.

Таким чином неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини не можуть ґрунтуватися на припущеннях, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові 23 лютого 2022 року у справі № 643/7765/18 (провадження № 61-16358св21).

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 66 000,00 грн., яка виразилась в душевних стражданнях внаслідок отримання тілесних ушкоджень в результаті неправомірних дій ОСОБА_2 .

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, виходячи із власного переконання, враховуючи факт завдання позивачам саме легких тілесних ушкоджень, ступінь вини відповідача, характер та обсяг душевних страждань позивача, поведінку відповідача та тривалість завданої позивачу моральної шкоди, дійшов висновку про те, що сума у розмірі 15 000,00 грн. є достатньою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів наявності тяжких наслідків завданих тілесних ушкоджень, необхідності постійного лікування протягом тривалого часу, а також порушення налагоджених робочих зв`язків позивача, зменшення його фінансового становища, тощо (постанова Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 643/7765/18 (провадження № 61-16358св21).

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача судових витрат та витрат на юридичну допомогу у розмірі 22000,00 грн.

На підтвердження повноважень представника надано договір про надання юридичних послуг №06082023 від 06.08.2023 року укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Амадео право» в особі Колосюка О.М.. Предметом договору, згідно умов договору, є цивільний позов до суду в межах кримінального провадження, скарга до НБУ, заява до Ідея Банку. Також квитанція до прибуткового касового ордеру №10 від 12.08.2023 року про сплату ОСОБА_1 суми в розмірі 12000,00 грн..

Тобто предметом договору не є поданий даний цивільний позов в рамках ЦПК України.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно п. 3 частини другої ст. 141 ЦПК судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини 6 статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц.

Оскільки позивачем не надані до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, в рамках даної цивільної справи суд відмовляє в стягненні витрат на правничу допомогу.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями. 10, 12, 13, 141, 263, 265 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в сумі 15 000 (П`ятнадцять тисяч) гривень 00 коп.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 073, 60 грн. (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .

Повне рішення складено 21 травня 2025 р.

Суддя Ружинського районного суду

Житомирської області О. В. Митюк