провадження № 2/753/2027/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Хильченко С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкування з дитиною, визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкування з дитиною, визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини.

Позов мотивованй тим, що він ( ОСОБА_1 ) та відповідачка (ОСОБА_2 ) з 23.11.2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 04.05.2023 року.

У шлюбі сторін народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина зареєстрована та від народження фактично проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання якої, відповідно до ч.1 ст.160 СК України, визначено за спільною згодою батьків.

24.02.2022 року ОСОБА_2 разом із дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхали до Польщі, де наразі перебувають майже постійно.

В середилі листопада 2023 року відповідачка з дочкою приїздили до м.Києва та проживали разом за адресою місця реєстрації, й тоді він мав можливість спілкуватися з дочкою, приймати участь у її вихованні, особисто піклуватися про неї, проте приблизно через два тижні, на початку грудня 2023 року, відповідачка з дочкою без його попередження знову виїхали до Польщі.

В силу воєнного стану на території України він не може самостійно перетинати кордон України, відповідно, й особисто забезпечити право на участь у вихованні дитини за місцем її фактичного провживання за кордоном, а також забезпечити право на спілкування з дитиною особисто, він також не може. А в силу малолітнього віку дочки, ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона не може самостійно та повноцінно підтримувати з ним, як батьком, з зв`язок (телефонний, відозв`язок), а відповідачка не зацікавлена у підтриманні зв`язку дочкою з ним.

Й протягом останнього часу, при спілкуванні з дочкою, він помітив, що дочка забуває рідну мову, а також у заяві про уточнення позовних вимог від 12.12.2024 року вказав, що дочка не називає його татом та звертається до нього за його ім`ям, що свідчить про те, що між ними може бути втрачений зв`язок, як між батьком та дочкою, що стало підставою для звернення до суду із вимогами цього позову.

За вимогами заява про уточнення позовних вимог від 12.12.2024 року(а.с.74-82) позивач просить: зобов`язати ОСОБА_2 не читини перешкод йому у спілкуванні та вихованні дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити спосіб його участі у вихованні дочки наступним чином: регулярне спілкування не менше трьох разів на тиждень та кожної неділі за допомогою телефонного та відеозв`язку через месенджери та їх необмежене листування в месенджерах; спільний відпочинок на території України: один тиждень взимку, один місяць влітку, з урахуванням графіку відвідування дошкільного закладу дитини поза межами України; зобов`язати відповідачку повідомляти батька дитини про місце проживання дитини за межами України впродовж 7-ми днів з дня зміни адреси проживання дитини.

В судове засідання позивач повторно не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, шляхом доставлення електронного листа, дата та час доставлення 24.04.2025 року о 14.23.58.

Представник позивача Романцова Т.В. , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 16.12.2024 року (а.с.114), звернулась до суду із клопотанням від 15.05.2025 року про розгляд справи за відсутності позивача із підтриманням позовних вимог у редакції від 16.12.2024 року про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача Прудникова Н.Г., діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 21.10.2024 року (а.с.129), позовні вимоги не визнала уцілому та просила відмовити у задоводенні за недоведеності та необґрунтованості позовних вимог. Вказала, що позивачем вцілому не доведена та підстава, що відповідачка чинила або чинить перешкоди відповідачу, як батьку дитини, у спілкуванні та прийнятті участі у вихованні дочки, оскільки вона ніколи не чинила та не чинить такі перешкоди, дочка із батьком регулярно спілкуються через відео-зв`язок, а її виїзд з дитиною за межі України (Польщі) з початку воєнного стану в Україні 24.02.2022 року є вимушеним з метою забезпечення безпеки дитини, її життя та здоров`я, де вони наразі й перебувають, місце проживання не змінювали. У Польщі відповідачка вийла заміж, створила сім`ю, має належні умови для проживання, а тому необхідності у зміні місця проживання дитини немає.

Представник відповідача також зауважила, що відповідачка не була повідомлена про можливу участі в засіданні органу опіки й піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, який надав по цій судовій справі висновок, з яким сторона відповідача не погоджується.

Відповідачем подано відзив на позов від 14.11.2024 року, у якому зазначено про невизнання вимог позову, проханням до суду відмовити позивачу у позові. Вважає, що батько з дочкою регулярно спілкуються через відео-зв`язок. Перебування позивачки з дочкою в Польщі відбувається за статусом тимчасового прихистку у зв`язку із конфліктом на території України. Відповідачка вийшла заміж, змінивши прізвище на « ОСОБА_6 ». Привозити дитину на територію України, зважаючи на існуючі фактори ризику воєнного стану в Україні, які важко переносить дитини, не пов`язано із її волевиявленням. Враховуючи інтереси дитини, її вік, ІНФОРМАЦІЯ_1 , які мають пріоритетне значення над інтересами батька, та проживання дитини за кордоном під час війни, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, й у якому просить відмовити вцілому (а.с.40-41).

Відповідь на відзив позивачем не подана.

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації як орган опіки й піклування повторно не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду).

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації як орган опіки й піклування звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника з підтриманням висновку Органу опіки й піклування Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації за № 101-1887 від 26.02.2025 року, який вважав за доцільне рекомендувати суду визначити участь батька у вихованні дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наступним графіком: під час перебування дитини за межами України: спілкування засобами мобільного, поштвого, електронного зв`язку, в тому числі, із застосуванням мобільних та інших застосунків, з урахуванням графіка та режиму дитини: понеділок, середа, субота, неділя тижня кожного місяця з 18.00 год. до 20.00 год., під час перебування дитини на території України спільний відпочинок: один тиждень взимку, один місяць влітку (а.с.136-137).

У відповідності до вимог статті 128, 130, 223 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд справи судом.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні.

У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 викладено позицію, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому не може бути перешкодою для розгляду судом питання по суті.

Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - загального позовної провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності позивача, третьої особи та за погодженням сторін, з урахуванням висновку органу опіки й піклування.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши зміст позовних вимог, вислухавши пояснення представника відповідача, доводи та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням висновку Органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації за № 101-1887 від 26.02.2025 року, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23.11.2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 04.05.2023 року (а.с.9-11).

У шлюбі стрін народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9-11, 12-14).

Дитина зареєстрована та від народження фактично проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання якої, відповідно до ч.1 ст.160 СК України, визначено за спільною згодою батьків, що визнається сторонами.

24.02.2022 року відповідачка ОСОБА_2 разом із дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхали до Польщі, де наразі проживають, набули статусу права на проживання, тимчасвового прихистку у зв`язку із конфліктом на території України (а.с.46-51).

Відповідачка на території Польщі уклала шлюб 17.02.2024 року, змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с.44-45).

Позивач зазначив, що має зареєстроване місце проживання в Україні та не має можливості виїздити з України на час дії воєнного стану для спілкування з дочкою, яка проживає з лютого 2022 року у Польщі, а тому його вимоги спрямовані в межах дії воєнного стану: забезпечення участь у спілкуванні з дочкою через мессенджери, й спільний відпочинок з дочкою двічі на рік: взимку один тиждень, влітку один місяць.

Такий спосіб захисту прав позивача, як батька дитини, на переконання сторони позивача, максимально ефективно захищає його право на особисте спілкування, оскільки передбачає можливість виховання дитини у пропонваний спосіб, підтримання відносин під час дії воєнного стану

Відповідачка мала безсумнівне та беззаперечне право покинути територію України в умовах воєнного стану, дбаючи як про власну безпеку, так і про безпеку дитини, доводи позивача про те, що відповідачкою чиняться перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, позивачем не надано, окрім того, його посилання про те, що він спілкується із дитиною засобами електронного зв`язку (відео-зв`язку), спростовують такі доводи, а тому позов в частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, задоволенню не підлягає, як і вимога про зобов`язання відповідача повідомляти позивача про зміну місця перебування дитини, оскільки такі зміни у жодний спосіб не відбувались, докази про таке позивачем, також, не надані, й спростовуються доказами наданими відповідачем про те, що вона з дитиною, як мала, так й має одне місце проживання на території Польщі (а.с.46-51, 67-70).

Разом з цим, діючи добросовісно, з повагою до позивача, як батька дитини, дбаючи про інтереси дитини і право на виховання від батька, відповідачка зобов`язана забезпечувати можливість спілкування батька з дочкою, враховуючи її малолітній вік ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), тобто станом на час розгляду справи має поних 4 роки, що виключає самостійну можливість такої дитини забезпечувати спілування без забезпечення участі одного із батьків, а тому вимога позову про визначення способу участі батька у вихованні дитини, яка у період воєнного стану перебуває за кордоном в іншій державі (Польща), підлягає задоволенню.

Неповноцінне забезпечення відповідачем дій, яке підтверджується обставинами справи, і обумовило, як наявність фактичних обставин у перешкодах спілкування позивача з дочкою (пребування дитини за кордоном), так і предмет судового захисту.

В свою чергу відповідач, надаючи суду інформацію про актуальне місце перебування дитини, надала доказ того, що місце перебування у Польщі є постійним, набула право на постійне проживання за правом тимчасового прихистку, вона не має намірів повертатися в Україну.

Ст.1 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (ст7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини.

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу.

В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року (заява № 35481/20 «Терещенко проти України»), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема, якщо ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Матеріали не містили відомостей про те, що особиста зустріч батька з дитиною становила ризик для добробуту чи безпеки дитини. Крім того, судом констатовано неврахування національними судами положень статті 19 СК України, відповідно до якої, вирішуючи спори щодо участі батьків у вихованні дитини, суди могли не погоджуватися з висновком органу опіки та піклування, лише якщо висновок органу був недостатньо обґрунтованим або суперечив інтересам дитини.

Повноцінне спілкування малолітньої дитини з батьком в тій же мірі, що і з матір`ю, відповідає її якнайкращим інтересам.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, вказують на те, що сторони у справі мають спільну малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батьки дитини проживають окремо.

Дитина зареєстрована та від народження фактично проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання якої, відповідно до ч.1 ст.160 СК України, визначено за спільною згодою батьків, що визнається й зазначається у позові позивачем.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 04.05.2023 року шлюб між сторонами розірвано.

У зв`язку з обставинами, пов`язаними з введенням в Україні воєнного стану, відповідачка разом із дочкою, ІНФОРМАЦІЯ_1 , з початком війни (24.02.2022 року) виїхали за кордон до Польщі, де продовжують проживати на час вирішення справи.

На підставі наданих сторонами та досліджених судом доказів встановлено, що батьки малолітньої дитини у добровільному порядку досягти згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у вихованні і спілкуванні із малолітньою дочкою, вцілому не можуть.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на необхідність усунення йому перешкод у спілкуванні з дочкою та бажання відновити психоемоційний контакт з дочкою, оскільки під час останніх розмов з дочкою ним встановлено, що дитина забуває рідну мову й звертається до нього не як до батька «тато», а називає лише його ім`я.

Під час судового розгляду справи відповідачка не визнала вимоги позивача та просила в задоволенні позову відмовити з підстав необгрунтованості, вказала, що забезпечує відео-зв`язок з дитиною.

Суд у цій справі вважає, що саме по собі подання позивачем позову про визначення порядку його спілкування із малотньою дитиною, та наявність заперечень сторони відповідача, свідчать про наявність таких перешкод.

Наведені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 711/9775/15-ц (провадження № 61-6670св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Посилання відповідачки на те, що разом з малолітньою дочкою, у зв`язку із воєнним станом, запровадженим в Україні, перебувають в Польщі вимушено, не може бути визначальною підставою для обмеження батька у реалізації його права на виховання дочки і спілкування з нею, з огляду на те, що у статті 16 Закону України «Про охорону дитинства» прямо зазначено, що у разі, якщо дитина і батьки проживають у різних державах, дитина має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз`єднання сім`ї мають право на вільний в`їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.

Таким чином, суд має забезпечити право батька на контакт з дочкою.

Батько, який проживає окремо від своєї дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Підримання відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

Тоді як створювані одним із батьків протягом тривалого часу перешкоди у вихованні та спілкуванні із дітьми руйнують їх зв`язки зі своєю сім`єю, до якої належить як батько, так і мати, суперечать сімейним цінностям та не відповідають якнайкращому забезпеченню інтересів малолітніх дітей. Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 663/724/19 (провадження № 61-15273св21).

Аргументи відповідачки про відсутність порушеного права позивача спростовуються матеріалами справи, йправовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 711/9775/15-ц (провадження № 61-6670св18) про те, що саме по собі подання позивачем позову про визначення порядку його спілкування із малолісною дитиною, та наявність заперечень сторони відповідача, свідчать про наявність таких перешкод, вказують на те, що між сторонами наявні стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дочкою, а тому справедливим буде урегулювання відносини між батьками шляхом установлення певного режиму спілкування малолітньої дочки із батьком.

Враховуючи обставини справи, бажання позивача підтримувати спілкування з дочкою для повноцінного виховання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її розвитку, задоволення життєво важливих потреб та зростання під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості, суд вважає, що зустрічі батька з дочкою будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини.

За таких обставин, враховуючи вимоги закону щодо обов`язку батьків у вихованні дитини, свідоме бажання позивача виховувати дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуватися з нею, відсутність будь-яких випадків, коли законом обмежене право позивача на спілкування з дитиною, суд дійшлов висновку про визначення способу участі позивача у вихованні дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому суд бере до уваги передусім інтереси дитини з урахування конкретних обставин справи, а також керується тим, що встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Затверджений рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Дарницькій районній в місті Києві державній адмінстарції від 13.02.2025 року (протокол № 3) висновок органу опіки та піклування № 101-1887 від 26.02.2025 року щодо розв`язання спору, частково враховує вік дитини, її розвиток та потреби відповідно до її віку на час вирішення спору судом (повних 4 роки), а тому рекомендовані у ньому зустрічі батька з дочкою частково можуть бути покладені судом в основу висновку при вирішенні спору щодо участі батька у вихованні дитини, що є підставою для самостійного визначення судом кількості і тривалості побачень батька з дочкою в частині спільного відпочинку в літній та зимовий періоди.

При вирішенні питання про періодичність побачень батька з дочкою, можливість спільного відпочинку, суд враховує, що на час розгляду справи в суді малолітнія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досягла навіть молодшого шкільного віку, нині мали лише повних 4 роки.

Суд вважає доцільним визначити час для спільного відпочинку батька з дочкою кожного року влітку тривалістю 14 календарних днів, взимку тривалістю 5 календарних днів, із зобов`язанням позивача повідомляти відповідачку про місце перебування дитини.

При організації спільного відпочинку батька з дочкою обов`язковою умовою є врахування стану здоров`я дитини.

Й на забезпечення прав та інтересів дитини покладає на позивача обов`язок дотримуватись режиму харчування, розвитку та відпочинку дитини під час спільного відпочинку з дитиною.

Тимчасовий виїзд дитини за кордон не може обмежувати право батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 381/1881/21 (провадження № 61-545св24).

Отже, з метою забезпечення реалізації прав позивача на участь у вихованні та розвитку, а також спілкуванні з малолітньою дочкою, яка у зв`язку з обставинами, пов`язаними з введенням в Україні воєнного стану, тимчасово перебуває за межами України, беручи до уваги необхідність збереження родинних відносин та емоційного зв`язку між батьком та дитиною, враховуючи технічну можливість забезпечення спілкування позивача із своєю дочкою за допомогою відео-зв`язку та аудіо-зв`язку, керуючись якнайкращими інтересами дитини, суд вважає за необхідне, у період дії воєнного стану в Україні і перебування дитини у цей час за кордоном, зобов`язати матір дитини організовувати спілкування малолітньої дочки з батьком кожного вівторка, четверга, суботи, неділі протягом не менше 30 хвилин у проміжок часу з 18:00 до 19:30 год за часом місцезнаходження дитини, з використанням Інтернет-месенджерів на номер матері дитини ОСОБА_2 , або у режимі відео-зв`язку через мобільні телефони (електронного Інтернет зв`язку).

Суд звертає увагу сторін на те, що визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дочки не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дочкою у інших формах за погодженням батьків або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення.

Отже, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини може бути змінений в майбутньому за позовом одного з батьків, за наявності відповідних підстав.

За таких підстав позов підлягає частковому задоволенню.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України й стягнути з відповідача на користь позивача 605 грн. 60 коп. понесених позивачем судових витрат, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог (50%): (1 211 грн. 20 коп./2 (50%) = 605.60).

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст.5, 7, 18, 19, 141, 153, 157, 159 СК України, ст.29 ЦК України, Закону України «Про охорону дитинства», п. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року, керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкування з дитиною, визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини, - задовольнити частково.

Визначити спосіб участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , у спілкуванні та вихованні дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення спільного відпочинку та спілкування.

Спільний відпочинок на території України батька з дочкою, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, графіку відвідування дошкільного закладу дитини поза межами України, кожного року у літній період, тривалістю 14 календарних днів, у зимовий період, тривалістю 5 календарних днів, з повідомленням ОСОБА_2 про місце перебування дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , під час спільного відпочинку з дочкою дотримуватись режиму харчування, розвитку та відпочинку дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період воєнного стану в Україні і перебування дитини у цей час за кордоном зобов`язати матір дитини ОСОБА_2 організовувати спілкування малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , кожного вівторка, четверга, суботи, неділі протягом не менше 30 хвилин у проміжок часу з 18:00 до 19:30 год за часом місцезнаходження дитини, з використанням Інтернет-месенджерів на номер матері дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , або у режимі відеозв`язку через мобільні телефони (електронного Інтернет зв`язку).

У решті вимог відмовити.

Роз`яснити сторонам можливість звернення до суду з позовом про зміну порядку спілкування батька з дочкою, з урахуванням вікових змін та особливостей формування соціальних та сімейних зв`язків дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , 605 (шістсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп. - судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Київського апеляційного суду.

СУДДЯ: