Справа№ 693/1218/20
4-с/693/2/25
У Х В А Л А
14.05.2025 м. Жашків
Жашківський районний суд Черкаської області у складі: головуючого судді Защитинської Т.І. за участю секретаря судового засідання Чумак Р.М., представника скаржника адвоката Бєляєва О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Жашків скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Василенко Марини Борисівни, яка є начальником Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржник ОСОБА_2 ,
ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою дії державного виконавця Василенко Марини Борисівни, яка є начальником Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржник ОСОБА_2 .
Так, скаржниця просить:
1) визнати неправомірними дії Начальника Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.(Київ) Василенко Марини Борисівни при примусовому виконанні з встановлення обставин погашення заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом № 693/1218/20 у ВП №70688625 Вільдом Бертольдом Карлом Алоїсом;
3) скасувати постанову Начальника Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.(Київ) Василенко М.Б від 11 березня 2025 року про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, яке було встановлено постановою (Постанова про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 18.07.2023 старшим державним виконавцем Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального Реєстраційний номер виконавчого провадження: 70688625 міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубчак Іриною Олександрівною №70688625);
4) скасувати постанову Начальника Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.(Київ) Василенко М.Б від 11 березня 2025 року про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві полювання, яке було встановлено (Постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 18.07.2023 старшим державним виконавцем Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубчак Іриною Олександрівною №70688625);
5) скасувати постанову Начальника Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.(Київ) Василенко М.Б від 11 березня 2025 року про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами, яке було встановлено Постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 18.07.2023 № 70688625 старшим державним виконавцем Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубчак Іриною Олександрівною;
В обгрунтування скарги зазначає, що рішенням Жашківського районного суду Черкаської області по справі № 693/1218/20, та зміненого постановою Черкаського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,. -доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по 10 000 грн 00 коп. на кожну дитину починаючи з 10 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.
На підставі виконавчого листа № 693/1218/20, виданого 12.12.2022 Жашківським районним судом Черкаської області, старшим державним виконавцем Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження 09.01.2023 за номером № 70688625.
В 2023 році представники боржника звертались до виконавчої служби із заявами про зарахування певних платежів, здійснених боржником в рахунок погашення боргу по аліментах, проте отримали відмову.
Поряд із цим, скаржниця в 2023 році звернулась із позовом до Жашківського районного суду Черкаської області до ОСОБА_2 про о стягнення заборгованості зі сплати аліментів та стягнення неустойки пов`язаною з прострочкою сплати аліментів.
Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 27.12.2023 відкрито провадження по справі №693/1545/23.
З0 січня 2024 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічною позовною заявою, якою просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах у сумі 460 551,60 грн., неустойки за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 460 551,60 грн. (чотириста шістдесят тисяч п`ятсот п`ятдесят одну гривні 60 копійок) та інфляційних нарахувань за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 158 899,65 грн. (сто п`ятдесят вісім тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять гривень 65 копійок) нарахованих, а також припинити подальше нарахування та стягнення на підставі цього виконавчого листа аліментів на утримання через сплату аліментів на території Німеччини. В якості доказів сплати аліментів боржник надав до суду роздруківки квитанцій які були раніше надані до заяв від 03.04.2023 року адвоката Дерев`янчук В.А. та 13.10.2023 року адвоката Фатеєв А.О. в інтересах боржника ОСОБА_6 .
Також у зустрічній позовній заяві боржник посилається на наявність рішення суду про стягнення із нього аліментів на трьох неповнолітніх дітей на користь скаржниці на території Німеччини.
10.03.2025 представник боржника адвокат Фатеєєв А.О. надав до Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про погашення заборгованості зі сплати аліментів у ВП № 70688625, до заяви долучив роздруківки квитанцій, що раніше надавались до заяв від 03.04.2023 року адвоката Дерев`янчук В.А. та 13.10.2023 року адвоката Фатеєв А.О. і до зустрічної позовної заяви по справі № 693/1545/23, яка на даний час перебуває на розгляді у Жашківському районному суді.
11.03.2025 року представником скаржниці на адресу Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.(Київ) надіслана заява про її заперечення у врахуванні роздруківок квитанцій та зазначених в них сум на погашення заборгованості боржником у ВП № 70688625 за рішенням суду по справі № 693/1218/20. Крім того, до заяви надана копія зустрічної позовної заяви, де сам боржник зазначає що дані платежі ним здійснюються в рамках виконання іншого рішення суду, а також що з цього приводу існує спір, який не вирішений судом до теперішнього часу.
Однак, незважаючи на подані заперечення і докази, державним виконавцем 11.03.2025 прийнято оскаржувані постанови, які скаржниця вважає незаконними.
Окрім цього скаржниця вказує на порушення, допущені начальником виконавчої служби ОСОБА_7 при зміні державного виконавця та особистого прийняття рішень у виконавчому провадженні.
28.03.2025 до суду надійшли пояснення представника боржника адвоката Дерев`янчука В.А., в яких він просить врахувати пояснення та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії начальника Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василенко Марини Борисівни.
Така позиція обґрунтована тим, що боржник виконує свої зобов`язання з утримання трьох неповнолітніх дітей як шляхом безпосередньої оплати їх поточних потреб (навчання, розвиток, забезпечення житлом тощо), так і шляхом перерахування коштів (аліментів на утримання дітей) на рахунок скаржниці. Виконання Боржником зобов`язань зі сплати аліментів здійснюється у валюті євро, на території Федеративної Республіки Німеччина, оскільки після лютого 2022 року Скаржник, Боржник та їх неповнолітні діти проживають у цій країні. Сплата коштів на утримання дітей підтверджується копіями виписок з рахунку та їх нотаріально засвідченим перекладом українською мовою, копії яких додаюся до цих пояснень. Виписками підтверджується, що сума сплачених Боржником аліментів за період з 16.03.2022 по 09.04.2024 складає 1 055 214 (один мільйон п`ятдесят п`ять тисяч двісті чотирнадцять) гривень 80 коп., детально викладено у копії заяви, що додається до цих пояснень. 11.03.2025 копії зазначених виписок та їх перекладу українською мовою б надані представником Боржника Державному виконавцю на підтвердження того, що Боржник належним чином виконує свої зобов`язання зі сплати аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей та у нього відсутня заборгованість перед Скаржником. На цій підставі Державним виконавцем винесені оскаржувані постанови.
Скаржниця у скарзі не заперечує проти того, що нею отримані кошти від Боржника, переказ яких підтверджується наданими банківськими виписками. Однак вважає, що ці кошти сплачуються Боржником «оскільки існує інше зобов`язання ОСОБА_2 ». Тобто позиція Скаржника зводиться до того, що сплата Боржком аліментів на утримання неповнолітніх дітей на території Федеративної Республіки Німеччини не звільняє його від сплати аліментів на утримання цих же дітей на території України. Однак, така позиція Скаржника не тільки суперечить національному законодавству України, а й свідчить про зловживання останнім своїми правами. Фактично Позивачем подано два позови між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав: один на території України за законодавством України, інший на території Німеччини за законодавством цієї країни.
Враховуючи те, що боржник і скаржниця переїхали жити до Німеччини, постанова Черкаського апеляційного суду від 29.09.2022 у справі № 693/1218/20 підлягає виконанню на території Федеративної Республіки Німеччина у порядку, що регламентований Конвенцією про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, прийнятою ООН 23.11.2007 (далі Конвенція), учасниками якої є Україна та Федеративна Республіка Німеччина.
В Україні процедурні питання виконання Конвенції регламентуються Інструкцією про виконання в Україні Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15.09.2017 № 2904/5 (далі Інструкція). Виходячи зі змісту Конвенції та Інструкції, кредитор (особа, якій заборгували утримання (аліменти) або передбачається така заборгованість) щодо зобов`язань про утримання, що виникають з відносин між батьками та дитиною, яка не досягла 18 років, може звернутися до центрального органу через центральний орган тієї Договірної держави, де постійно проживає заявник.
Тобто, скаржниця мала можливість звернутись до Міністерства юстиції України або його міжрегіонального управління з заявою щодо стягнення аліментів з Боржника для їх фактичного отримання у Німеччині. Міністерство юстиції України передало б відповідне звернення до Міністерства юстиції Федеративної Республіки Німеччини і питання сплати аліментів Боржником на виконання постанови Черкаського апеляційного суду від 29.09.2022 у справі № 693/1218/20 підлягало б виконанню у Німеччині.
Натомість, скаржниця повторно звернувся до суду у Німеччині та створила умови, за яких Божник повинен виконувати своє зобов`язання зі сплати аліментів на неповнолітніх дітей двічі на виконання рішень судів двох окремих держав. Така поведінка Скаржника вказує на його недобросовісність, особливо з урахуванням того, що у Федеративній Республіці Німеччина саме Боржник забезпечує утримання неповнолітніх дітей
Надані представником боржника виписки по рахунках в банку підтверджують, що боржник виконує зобов`язання зі сплати аліментів на утримання трьох малолітніх дітей, на що вказує призначеннях платежу: «аліменти», «плата для дітей», «для дітей».
Верховним Судом незмінно застосується висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 642/6906/16-ц, відповідно до якого «суди дійшли висновків, що відсутність інших, окрім аліментних, грошових зобов`язань між стягувачем та боржником, відсутність відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником, а також неможливість самостійно вказувати призначення платежу у таких грошових переказах може свідчити про добровільне виконання боржником свої обов`язків».
При цьому варто зазначити, що надані банківські виписки не містять посилання на те, що Боржник здійснює перерахування коштів на виконання рішення Окружного суду м. Майсена від 19.04.2023, а тому доводи скаржниці, що кошти сплачувались Боржником за іншим зобов`язанням, а не на виконання постанови Черкаського апеляційного суду від 29.09.2022, є безпідставними. За таких умов, висновок Державного виконавця про винесення Оскаржуваних постанов на тій підставі, що «Заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 погашена в повному обсязі та станом на 11.03.2025 відсутня» є аргументованим та законним.
Щодо доводів скаржниці, що державним виконавцем порушено вимоги законодавства про прийняття виконавчого провадження, то вони суперечить нормам чинного законодавства, а державний виконавець діяв відповідно до встановленого порядку.
Ухвалою суду від 24.03.2025 у цій справі відкрито провадження, судове засідання призначено на 31.03.2025.
Протоколом повторного аторозподілу від 22.04.2025 справу передано на розгляд судді Жашківського районного суду Черкаської області Защитинській Т.І.
Ухвалою від 23.04.2025 справу суддею Жашківського районного суду Защитинською Т.І. справу прийнято до провадження та призначено судове засідання на 01.05.2025.
01.05.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 14.05.2025.
В судові засідання 01.05.2025 та 14.05.2025 з`явився представник скаржниці адвокат Бєляєв О.А., інші учасник в судові засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
В судових засіданнях представник скаржниці адвокат Бєляєв О.А. підтримав доводи скарги, зазначив, що йому не відомо чи отримувала скаржниця кошти за наданими боржником роздруківками, ці роздруківки не відповідають вимогам, які ставляться національним законодавством України до таких документів, сам боржник у зустрічному позові вказує, що ці кошти ним сплачені рахунок іншого рішення суду, прийнятого в Німеччині. Скаржниця не вживала заходів для виконання рішення суду в Німеччині, в одній із платіжок вказане інше прізвище.
Судом встановлено, що 12 грудня 2022 року Жашківським районним судом Черкаської області видано виконавчий лист у справі № 693/1218/20, яким ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання трьох неповнолітній дітей по 10 000,00 грн на кожну дитину, починаючи з 10 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.
Державним виконавцем Фастівського відділу ДВС на підставі виконавчого листа прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 09 січня 2023 року
№ 70688625.
18 липня 2023 року в межах виконавчого провадження № 70688625 державним виконавцем прийнято: постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі та застосовано інші обмеження, які скасовані оскаржуваними постановами.
10.03.2025 представник боржника адвокат Фатеєєв А.О. надав до Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про погашення заборгованості зі сплати аліментів у ВП № 70688625, до заяви долучив роздруківки квитанцій.
11.03.2025 представником скаржниці на адресу Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.(Київ) надіслана заява про її заперечення щодо врахування роздруківок квитанцій та зазначених в них сум на погашення заборгованості боржником у ВП № 70688625 за рішенням суду по справі № 693/1218/20.
11.03.2025 державним виконавцем прийнято оскаржувані постанови, оскільки заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 погашена в повному обсязі та станом на 11.03.2025 відсутня.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у статті 18 ЦПК України: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (Рішення в справі «Хорнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року). У рішенні в справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.
Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.
За змістом статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон про виконавче провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У статті 2 Закону про виконавче провадження зазначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно із частиною першою статті 10 Закону про виконавче провадження заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
За змістом частини першої, абзацу 1 частини другої статті 18 Закону про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України (частина перша статті 71 Закону про виконавче провадження.)
Відповідно до частини дев`ятої статті 71 Закону про виконавче провадження за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Під час встановлення державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів і того, що її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування вказаних обмежень прямо передбачено частиною дев`ятою статті 71 Закону про виконавче провадження.
Конвенція про визнання і виконання рішень стосовно зобов`язань про утримання від 02 жовтня 1973 року (набрала чинності для України 01 серпня 2008 року) діє у відносинах України, зокрема, з Федеративною республікою Німеччиною (далі Конвенція 1973 року).
Відповідно до статті 1 Конвенції 1973 року ця Конвенція застосовується до рішень, постановлених судовим чи адміністративним органом Договірної Держави стосовно зобов`язань про утримання, які виникають із сімейних відносин, материнства, батьківства, шлюбу чи родинних зв`язків по чоловіку чи дружині, зокрема зобов`язань про утримання щодо дитини, народженої поза шлюбом, між 1) одержувачем аліментів і платником аліментів; або 2) платником аліментів і державним органом, який стягує відшкодування коштів, виплачених одержувачу аліментів.
Згідно із статтею 7 Конвенції 1973 року орган держави походження вважається таким, що має юрисдикцію для цілей цієї Конвенції: 1) якщо платник аліментів чи одержувач аліментів зазвичай проживали в Державі походження на момент відкриття провадження у справі; або 2) якщо платник аліментів чи одержувач аліментів були громадянами Держави походження на момент відкриття провадження у справі; або 3) якщо відповідач прийняв юрисдикцію цього органу, висловивши це або подавши докази під час розгляду справи по суті, не заперечуючи проти юрисдикції.
За статтею 8 Конвенції 1973 року без шкоди для положень статті 7, орган договірної держави, який постановив судове рішення стосовно позову про стягнення аліментів, уважається таким, що має юрисдикцію для цілей цієї Конвенції, якщо аліменти призначено в результаті розлучення чи окремого проживання подружжя або визнання шлюбу недійсним чи скасованим органом тієї держави, який визнаний таким, що має юрисдикцію із цього питання згідно із законодавством запитуваної держави.
Згідно із статтею 18 Конвенції 1973 року рішення, постановлене проти платника аліментів за заявою державного органу, який вимагає відшкодування коштів, виплачених одержувачу аліментів, визнається й виконується згідно із цією Конвенцією: 1) якщо відшкодування може бути одержане державним органом відповідно до законодавства, якому він підпорядковується; та 2) якщо існування зобов`язань про утримання між одержувачем і платником аліментів передбачене внутрішнім законодавством, що застосовується відповідно до положень міжнародного приватного права запитуваної держави.
Відповідно до частини першої статті 67 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» зобов`язання щодо утримання, що виникають із сімейних відносин, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання.
У справі № 693/1218/20 про стягнення аліментів суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками трьох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти є громадянами України та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
З огляду на громадянство дітей та їх місце проживання на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, зобов`язання щодо їх утримання регулюється правом України і за міжнародними угодами Федеративна республіка Німеччина (далі ФРН) визнає юрисдикцію судів України й українського законодавства щодо обов`язку ОСОБА_2 утримувати неповнолітніх дітей.
Станом на тепер боржник, діти і стягувачка проживають на території ФРН, отримують утримання за законодавством ФРН.
Так, відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням встановлених судом обставин та досліджених доказів ОСОБА_2 спростовував наявність боргу, оскільки він протягом 2021 року-січня 2024 року сплатив на користь ОСОБА_1 на утримання дітей 1 107 558,56 грн; рішенням Окружного суду м. Майсена від 21 квітня 2023 року в справі F6F 226/22 з нього стягнуто аліменти на трьох дітей в сумі 1370 євро та він з квітня 2024 року сплатив на території Німеччини аліменти в сумі 5 512 євро й продовжує виконувати рішення суду ФРН.
Відповідні квитанції містяться в матеріалах справи та досліджені судом, доводи представника скаржниці адвоката Бєляєва О.А. про їх невідповідність національному законодавству України суд відхиляє, оскільки ці платежі проведені на території ФРН і за законодавством цієї країни.
В той же час суд визнає слушними аргументи представника боржника адвоката Дерев`янчука В.А. про те, що виписки по рахунках в банку підтверджують, що боржник виконує зобов`язання зі сплати аліментів на утримання трьох малолітніх дітей, на що вказує призначеннях платежу: «аліменти», «плата для дітей», «для дітей».
Верховним Судом незмінно застосується висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 642/6906/16-ц, відповідно до якого «суди дійшли висновків, що відсутність інших, окрім аліментних, грошових зобов`язань між стягувачем та боржником, відсутність відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником, а також неможливість самостійно вказувати призначення платежу у таких грошових переказах може свідчити про добровільне виконання боржником свої обов`язків».
Представником скаржниці адвокатом Бєляєвим О.А. в судому засіданні не спростовано факту отримання скаржницею перерахованих боржником коштів.
Також суд відхиляє доводи скаржниці про порушення закону начальником державної виконавчої служби Василенко М.Б. при зміні державного виконавця у виконавчому провадженні.
Так, передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.
Такий порядок передбачений Інструкцією з примусового виконання, відповідно до пункту 9 розділу V зазначеної Інструкції про передачу виконавчого провадження іншому органу державної виконавчої служби або до виконавчої групи державний виконавець виносить відповідну постанову, яку разом з матеріалами виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення надсилає до органу державної виконавчої служби, до якого передається виконавче провадження. Державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести відповідно до частини 4 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» передача постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження.
Тобто, пунктом 9 розділу V Інструкції врегульовано порядок передачі виконавчого провадження від одного органу державної виконавчої служби до іншого органу державної виконавчої служби або до виконавчої групи.
Виконавче провадження № 70688625 передавалось у межах одного органу державної виконавчої служби від одного державного виконавця до іншого. Відповідно до абзацу восьмого пункту 5 розділу V Інструкції передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби чи виконавчої групи, між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи. На виконання зазначеного пункту Інструкції Державним виконавцем було винесене Розпорядження від 11.03.2025 № 13 «Про передачу виконавчого провадження».
Тобто, передача виконавчого провадження № 70688625 від старшого державного виконавця Дубчак І.О. начальнику відділу Василенко М.Б. відбулась з дотриманням порядку, передбаченого Інструкцією.
З огляду на встановлені судом обставини та досліджені докази в задоволенні скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 258 260, 268, 441 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
У задоволенні скарги ОСОБА_1 та дії державного виконавця - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т. І. Защитинська