Справа № 545/3124/24
Провадження № 2/545/162/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2025 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Стрюк Л.І.

з участю секретаря Кисличної І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, стягнення аліментів.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що шлюб між нею та ОСОБА_2 розірваний 27.02.2024. Від вказаного шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після припинення фактичних шлюбних відносин залишилися проживати з батьком, оскільки вона після конфлікту з ОСОБА_2 поїхала проживати на орендовану квартиру, яка не була облаштована для проживання дітей. Надалі вона намагалася побачити та забрати дітей, проте відповідач заперечував проти цього, чинив перешкоди у спілкуванні та вихованні, налаштовував дітей проти неї, у зв`язку з чим діти протягом 2023-2024 року майже не відвідували школу і садочок. З цього приводу вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів, проте діти так і залишаються проживати з батьком. Відповідач про здоров`я дітей не піклується, до сімейного лікаря жодного разу не звертався. Вважає, що обстановка, у якій зараз перебувають діти, загрожує їхньому психологічному та фізичному здоров`ю. Вважає, що саме вона як мати повною мірою зможе піклуватися про дітей, забезпечити комфортний та повноцінний рівень їхнього життя та розвитку.

Просила визначити місце проживання дітей з матір`ю - ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, та понесені судові витрати.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, попередньо надавши заяви про розгляд справи без їхньої участі, позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечували.

У судове засідання відповідач не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно з п. 2 ч.7, ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином. Суд бере до уваги те, що 19.02.2025 відповідач подав до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Проте, відповідно до довідки секретаря судового засідання від 15.05.2025, відповідач ОСОБА_2 в системі Електронного суду та в програмі ВКЗ ЕАSYCON як користувач не зареєстрований, а тому відсутня можливість забезпечити його участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

З огляду на те, що судові засідання призначались 23.12.2024, 25.02.2025, 27.03.2025, проте у жодне з них відповідач не з`явився, відзив на позов не надав; за таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є батьками - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.19-20).

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27.02.2024 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.21-23).

Згідно із довідкою виконавчого комітету Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області №5.1-16-3/61 від 23.01.2024 ОСОБА_1 проживає на території Новоселівської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації (а.с.24).

Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 01.12.2023 ОСОБА_1 орендує житло за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.25-28).

Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №363213562 від 25.01.2024, ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.29-31).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22.05.2024, ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ; у будинку проводиться косметичний ремонт, проведення комунікацій з водопостачання та водовідведення, опалення пічне, у кімнаті чисто, в наявності продукти харчування; для дітей облаштовано окрему частково вмебльовану кімнату; є окремі спальні ліжка; місце для навчання; сезонний одяг та речі першої необхідності(а.с.32).

Згідно із довідкою ФОП ОСОБА_8 №0000-000001 від 29.05.2024 ОСОБА_1 працює з 03.05.2024 у ФОП ОСОБА_8 на посаді оператора полів зрошування та фільтрації (а.с.33).

Відповідно до довідки Рунівщинської ЗДО «Малятко» №62 від 23.04.2024 ОСОБА_4 відвідував з вересня 2023 року по березень 2024 року дошкільний заклад Рунівщанський ЗДО «Малятко» (а.с.34).

Згідно із інформацією Рунівщинської гімназії Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області №72 від 22.04.2024 ОСОБА_3 навчається у 2 класі Рунівщанської гімназії Новоселівської сільської ради; відповідно до інформації класного керівника ОСОБА_9 з вересня 2023 року дитина проживає з батьком ОСОБА_2 у с. Шмиглі, інколи дитина перебуває за місцем проживання матері ОСОБА_1 у с. Марївка. Згідно з інформацією щодо відвідування занять ОСОБА_3 , за період з 01.09.2023 по 01.04.2024 дитина без поважної причини пропустила 1 день (а.с.35).

Відповідно до інформації КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 ПМР» №01.2-12/01.2-16/725 від 16.05.2024 матір`ю ОСОБА_1 01.04.2024 укладено декларації з лікарем педіатром щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; на прийом діти з`являються у супроводі матері; у телефонному режимі консультації щодо стану здоров`я дітей відбуваються з також з матір`ю; батько ОСОБА_2 на прийом до лікаря-педіатра з дітьми не з`являвся (а.с.36).

Згідно із повідомлення ВП №2 РУП ГУНП в Полтавській області щодо ОСОБА_2 складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.48).

З наданої інформації АТ ПОФ «Полтаваобленерго» №14.4/11631 від 12.12.2024 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 з 29.09.2021 відключено від електропостачання у зв`язку з заборгованістю по оплаті за спожиту електричну енергію (а.с.92).

Відповідно до інформації Головного управління ДПС у Полтавській області з 1 кварталу 2023 по 3 квартал 2024 року ОСОБА_2 офіційно отримав дохід в сумі 133,38 грн (а.с.93-34).

Згідно із відповіддю ВП №2 РУП ГУНП в Полтавській області щодо ОСОБА_2 наразі відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.336 КК України та триває досудове розслідування (а.с.118).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Новоселівської сільської рада Полтавського району Полтавської області, затвердженого рішенням від 26.12.2024 №221, вважають за можливе призначення спільної батьківської опіки, визначивши місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , почергово (у межах одного місяця) з матір`ю ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 , починаючи спільне проживання з матері. Такий порядок почергового проживання з кожним із батьків має реалізуватися у їхній взаємній співпраці з дотриманням безпекових питань та усвідомлення потреб доньки та сина у контакті з кожним з батьків (а.с.104-105).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.

Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.2,8,9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно із ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Виходячи зі змісту ч.6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ч.1,2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дітьми (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дітей, як враховують їх інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дітьми); можливість створення дітям умов для виховання і розвитку.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дітей підлягають врахуванню такі базові елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування; захист і безпека дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; бажання дитини.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до п. 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2).

Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4).

Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений.

Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина.

З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дітей суд, з урахуванням обставин справи, має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дітей з одним із батьків із забезпеченням контакту дітей з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дітей у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком.

У постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20 Верховний Суд звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною.

Судом установлено, що як батько, так і мати дітей належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дітей, у той же час між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку щодо їх спільних дітей в позасудовому порядку.

При вирішенні спору суд враховує, що обоє батьків виявили бажання проживати з дітьми.

Суд вважає, що спільна фізична опіка є м`яким та ефективним способом вирішення спору між батьками, які проживають окремо, оскільки він знімає конфліктність, спрямований на те, щоб батьки й надалі повноцінно брали участь у житті дітей, їх вихованні, співпрацювали, щоб розлучення не перешкоджало батькові й матері виконувати їхні батьківські обов`язки, реалізовувати свої права, і, відповідно, щоб це все здійснювалося в найкращих інтересах дітей.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 16 лютого 2024 року по справі № 465/6496/19 зазначено, що використання спільної фізичної опіки у цій справі спрямоване на повернення матері у життя і виховання дітей, які потребують як материнського, так і батьківського виховання, що у їх синтезі формують основу становлення дітей як повноцінних членів суспільства.

Встановлені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що лише поєднання виховання як батьком, так і матір`ю здатне забезпечити дітям гармонійний та всебічний розвиток; надасть можливість відчувати любов і турботу обох батьків.

Наявність відкритого кримінального провадження за ч.1 ст.336 КК України (ухилення від призову за мобілізацією) за відсутності обвинувального вироку суду не є обставиною, яка виключає можливість проживання дітей з батьком.

Відключене електропостачання за адресою місця проживання відповідача не перешкоджає проживанню малолітніх дітей разом з батьком з моменту припинення фактичних шлюбних відносин та на теперішній час.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в інтересах дітей буде саме почергове проживання з кожним із батьків по одному місяцю, а тому вважає можливим частково задовольнити позов.

Оскільки суд прийшов до висновку, про визначення місце проживання дітей почергово (в межах одного місяця) з матір`ю та батьком, то підстав для задоволення вимоги про стягнення аліментів не вбачається.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог.

Судом встановлено, що 20.12.2023 між адвокатом Зязюн Ю.А. та ОСОБА_1 укладений договір про надання правничої допомоги №0110/24.

Відповідно до додатку №1 до договору про надання правничої допомоги від 08.04.2024 вартість надання правової допомоги становить 8000грн.

Згідно із квитанцією №9 від 15.07.2024 позивачем сплачено правничу допомогу в сумі 8 000грн.

Так, позивач звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та стягнення аліментів, судом відмовлено в задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів, позовна вимога про визначення місця проживання дітей задоволена частково, тобто позов задоволений на 25%.

Оскільки позивачем при подачі позову сплачено 1211,20грн за вимогу про визначення місця проживання, позовна вимога задоволено частково, то стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 605,60грн (50%).

Витрати на правничу допомогу підлягають стягнення пропорційно задоволеним вимогам, а саме 2000грн (25%).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13,81,141,259,263-265,280-282,352 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визначити місце проживання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , почергово ( в межах одного місяця) з матір`ю ОСОБА_7 та батьком ОСОБА_2 , починаючи спільне проживання з матері.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) судові витрати в розмірі 2605,60грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошенняшляхом подачі апеляційної скарги

Суддя:Л. І. Стрюк