№ провадження 2/646/1782/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.25 м.Харків

Основ`янський районний суду міста Харкова

у складі: головуючого судді Барабанової В.В.,

при секретарі судового засідання Ільченко В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Білоуса Р.В.,

представника відповідача адвоката Іванушкіна І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Єршової Олени Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги м. Бахмута» про стягнення грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за дні невикористаної щорічної відпустки, -

встановив:

13.09.2024 до Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява адвоката Єршової Олени Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги м. Бахмута» про стягнення грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за дні невикористаної щорічної відпустки, в якій позивач просить: 1) зобовязати КОМУНАЛЬНЕ НЕКОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ М.БАХМУТА» виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі не використані нею дні щорічної відпустки у сумі 549 697,20 грн.; 2) зобовязати КОМУНАЛЬНЕ НЕКОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ М.БАХМУТА» виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки з дня звільнення по день фактичного розрахунку, який у період з 23.06.2023 по 12.09.2024 складає 1 456 697,58 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 , відповідно до наказу №1л від 31.12.2011 прийнята 01.01.2012 по переводу з Артемівської ЦРЛ на посаду заступника головного бухгалтера у КЗОЗ «Центр первинної медичної (медично-санітарної) допомоги Артемівської міської ради», який 13.06.2016 перейменовано на КЗОЗ «Центр первинної медичної (медично-санітарної) Бахмутської міської ради, 02.08.2018 КЗОЗ «Центр первинної медичної (медично-санітарної) Бахмутської міської ради» переіменовано в Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медичної допомоги м. Бахмута», що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 . З 31 січня 2023 року з ОСОБА_1 призупинено дію трудового договору. 09.06.2023 ОСОБА_1 подано заяву про звільнення за власним бажанням. Листом КНП «ЦНПД м. Бахмута» від 12.06.2023 №409 позивача було повідомлено про необхідність надання додаткових документів для розрахунку компенсації при звільненні. Інформацію запропоновано надати за допомогою месенджерів старшому інспектору з кадрів ОСОБА_2 .

На виконання листа, аби підтвердити право на відпустку, як одинока матір, ОСОБА_1 направлено ОСОБА_3 та старшому інспектору з кадрів ОСОБА_2 довідку ОСББ «Горбатова, 54» за 2019-2023 роки від 19.06.2023, а також довідки про участь батька в шкільному житті, які підтверджують відсутність участі батька у вихованні дитини. Рішення про надання зазначеної соціальної відпустки прийняті роботодавцем.

Наказом №118-к від 21.06.2023 22.06.2023 ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 . З наказом про звільнення належним чином позивача не ознайомлено. Розрахункові листи позивачу не надавалися. ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи на даний час, раніше було встановлено 3 групу інвалідності. Особам з інвалідністю І і II груп надається щорічна основна відпустка тривалістю 30 календарних днів, а особам з інвалідністю III групи - 26 календарних днів (ст. 6 Закону України «Про відпустки»). Крім того, виходячи з положень ст. 19 Закону України «Про відпустки», ОСОБА_1 є одинокою матір`ю, тобто мала право на 10 календарних днів додаткової відпустки щороку без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Крім того, їй мала надаватися додаткова відпустка за роботу з ненормованим робочим днем (часом), оскільки вона була заступником головного бухгалтера, а працівникам з ненормованим робочим днем надається додаткова відпустка тривалістю до 7 календарних днів, згідно із списками посад, робіт професій, визначених колективним договором, угодою, крім того, їй мали надавати відпустку за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та особливий характер праці, оскільки, позивач працювала на електронно-обчислювальних та обчислювальних машинах 4 або більше годин на день (згідно з пунктом 1 част першої статті 8 Закону України «Про відпустки»).

Тобто, при звільненні їй мали виплатити компенсацію за всі дні невикористаних основої та додаткових відпусток за весь період роботи.

23.06.2023 позивачу виплачено 217 565,57 грн. На момент звільнення середня зарплата склала 4 580,81 грн., що підтверджується перепискою з бухгалтером КНП «ЦНПД м. Бахмута» ОСОБА_4 . Оскільки сплачена сума не відповідала тій, яка мала бути сплачена, ОСОБА_1 за допомогою месенджера звернулась до бухгалтера КНП «ЦПМД М. БАХМУТА» Ревіної В.Б. з розрахунком днів відпустки, за які не отримано компенсацію. Доданою до позовної заяви перепискою з бухгалтером ОСОБА_4 підтверджується, що невиплачена грошова компенсація за 120 невикористаних днів щорічної відпустки, яка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток. Одночасно, бухгалтер ОСОБА_4 стверджувала, що позивачу виплачено компенсацію за невикористану відпустку раніше у 2022 році, проте, це не відповідає дійсності. Позивачем у справі не подавалась будь-які заяви про отримання у 2022 році компенсації за невикористану відпустку. Наказ про виплату такої компенсації не існував, зазначені обставини може підтвердити інспектор по кадрам ОСОБА_5 .

Позивачем здійснено розрахунок компенсації за невикористану основну відпустку, який складає: 120 календарних днів * 4580,81 грн (середньоденна заробітня плата) = 549 697,2 грн. Розрахунок середньої заробітної плати було здійснено бухгалтером відповідача та він не підлягає доведенню, оскільки визнаний сторонами. В іншій частині розрахунок також відповідає чинному законодавству.

Також позивач вказує, що працівниками відповідача фактично підтверджено невиплату компенсації за 120 днів відпустки. Позивач не виявила бажання отримати у 2022 році таку компенсацію, наказ про таку виплату був відсутній, що може бути підтверджено свідком.

Посилаючись на ст.ст. 116, 117 КЗпП, позивач вважає, що відповідач має виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виплати при звільненнях грошової компенсації за невикористані відпустки за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який у період з 23.06.2023 по 12.09.2024 складає 1 456 697,58 грн., що підтверджується розрахунком, а саме: період з 23.06.2023 по 12.09.2024 складається з 318 робочих днів, а саме: з 23 червня по 30 червня 2023 року - 6 робочих днів, 3 квартал 2023 року - 65 робочих днів, 4 квартал 2023 року - 63 робочі дні, 1 квартал 2024 року - 65 робочих днів, 2 квартал 2024 року - 65 робочих днів, з 01.07.2024 по 12.09.2024 - 54 робочі дні. На момент звільнення середньоденна заробітна плата склала 4580,81 грн. Розрахунок компенсації з 23.06.2023 по 12.09.2024 складає: 318*4580,81 = 1 456 697,58 грн.

Також позивач зауважила щодо строків позовної давності та вказала, що спір в частині вимог ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсаці за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, на яку працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством (є належною працівнику заробітною платою), охоплюється застосованим у частині другій статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці», у зв`язку з чим, не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про її нарахування та стягнення. Відповідну позицію Верховний Суд висловив у постанові від 4 квітня 2023 року по справі №640/8348/21.

У зв`язку з викладеним, позивач просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.09.2024 цивільну справу за позовом адвоката Єршової Олени Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги м. Бахмута» про стягнення заробітної плати передано за підсудністю на розгляд до Дружківського міського суду Донецької області.

Постановою Харківського апеляційного суду від 24.01.2025 ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.09.2024 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.02.2025 справа надійшла в провадження судді Барабанової В.В.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено цивільну справу до розгляду в загальному позовному провадженні в підготовче судове засідання.

10.02.2025 до суду надійшла заява директора КНП «ЦПМД м. Бахмута» Губської Л.О., в якій зазначено, що беручи до уваги твердження позивачки, щодо того, що з наказом про звільнення її належним чином не ознайомили та розрахунковий лист не надали, що у дійсності відбулося за її волевиявленням (за словами, вона планувала забрати оригінали вказаних документів під час візиту до амбулаторії підприємства в м. Києві для внесення запису у трудову книжку, який мала внести особисто директор підприємства, про що свідчить доповідна старшого інспектора з кадрів Данченко Ірини Миколаївни. До директора підприємства вона так і не звернулася, із вказаної постанови Верховного Суду можна взяти твердження, що за загальним правилом перебіг строків позовної давності у даному випадку починається саме з моменту, коли працівник ОСОБА_1 дізнався або за всіма обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі якщо ОСОБА_1 дійсно не дізналася про це з наказу про її звільнення та розрахункового листа, бо їх не бачила, то факт її звернення до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці щодо ненадання деталізації за розрахунком при звільненні, невірного розрахунку суми компенсації за дні невикористаної відпустки, дає підстави стверджувати, що під час звернення до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці 30.06.2024 вона дізналася або за всіма обставинами повинна була дізнатися про порушення свого права (Лист Східного міжрегіонального управління Державної служби України і питань праці від 30.06.2023 №СХ/3/3799-23).

20.02.2025 до суду надійшла заява представника відповідача КНП «ЦПМД м. Бахмута» - Губської Л.О. про застосування строку позовної давності, в якій зокрема наведені підстави та обґрунтування, зазначені у вищевказаній заяві.

04.03.2025 представник відповідача КНП «ЦПМД м. Бахмута» - Іванушкін І.С. подав відзив на позовну заяву, в якому виклав заперечення з приводу позовних вимог, посилаючись на таке.

Обставини, які визнаються відповідачем: ОСОБА_1 з 01.01.2012 займала посаду заступника головного бухгалтера КПП «ЦПМД м. БАХМУТ». З 31.01.2023 з ОСОБА_1 призупинено дію трудового договору. 09.06.2023 ОСОБА_1 подано заяву про звільнення за власним бажанням. 22.06.2023 ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням на підставі Наказу №118-к від 21.06.2023. 23.06.2023 позивачу виплачено 217 565,57 грн.

При цьому, представник відповідача вказує, що відповідно до Наказу КНП «ЦПМД м. БАХМУТ» від 05.08.2022 №137к «Про виплату компенсації за щорічну відпустку», ОСОБА_1 , заступнику головного бухгалтера, виплатили компенсацію за 30 календарних днів щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 01.01.2019 по 31.12.2019, за 32 календарних дня щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 01.01.2020 по 31.12.2020, за 33 календарних дня щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 01.01.2021 по 31.12.2021, за 25 календарних днів щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 01.01.2022 по 31.12.2022. Підстава: виробнича необхідність. Якщо скласти всі зазначені дні виходить 120 календарних днів, що співпадає із заявленими ОСОБА_1 днями у своєму позові. Зазначений наказ був прийнятий у зв`язку із активізацією бойових дій безпосередньо в м. Бахмуті, погіршення умов праці працівників Центру через небезпеку, евакуацією підприємства та працівників до безпечних областей країни, з метою підтримки працівників та через виробничу необхідність. На виконання цього наказу за відрахуванням податків і зборів ОСОБА_1 26.08.2022 було сплачено 185 955,00 грн. Всього у серпні місяці 2022 року, разом з податками та зборами, ОСОБА_1 було нараховано 393 587,00 грн.

Представник відповідача вказує, що заяв, скарг чи інших звернень ОСОБА_1 щодо непогодження з отриманими 185 955,00 грн. з 26.08.2022 і до моменту звільнення до КНП «ЦПМД м. БАХМУТ» не надходило. Наразі зазначений Наказ не скасований та/або не визнаний недійсними, виплачені ОСОБА_1 кошти до КНП «ЦПМД м. БАХМУТ» не поверталися. Лише після звільнення ОСОБА_1 вирішила заявити, що отримані кошти не можуть вважатися виплатою компенсації за 120 днів відпустки.

На думку відповідача, така позиція ґрунтується на тому, що ОСОБА_1 звернула увагу, що на час виплати їй компенсації в серпні 2022 року, розмір середньоденної заробітної плати був значно менший ніж той, який застосували при її звільнені. А станом на дату звільнення, ОСОБА_1 розрахувала розмір компенсації за 120 днів відпустки у сумі 549 697,20 грн.

Також представник відповідача зазначає, що відповідно до Наказу КНП «ЦПМД м. БАХМУТ» від 21.06.2023 №118-к «Про звільнення ОСОБА_6 », 1. ОСОБА_1 , заступника головного бухгалтера, звільнити з займаної посади 22 червня 2023 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. 1.1. Бухгалтерії виплатити ОСОБА_7 компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 9 календарних днів та за невикористану соціальну відпустку в кількості 50 календарних днів. Підстава заява ОСОБА_6 від 09.06.2023.

На виконання цього наказу було нараховано 270 268,04 грн. та за відрахуванням податків і зборів ОСОБА_1 було сплачено 217 565,57 грн., що підтверджується платіжною інструкцією 185 від 23.06.2023. Наразі зазначений Наказ не скасований та/або не визнаний недійсним.

Крім того, представник відповідача звертає увагу, що ОСОБА_1 не надає свій власний розрахунок середньоденної заробітної плати. Зазначає, що розрахунок середньої заробітної плати було здійснено бухгалтерами Відповідача та він не підлягає доведенню, оскільки визнаний сторонами. Разом з цим, ОСОБА_1 додає до позовної заяви копії довідок форми ОК-5 та ОК-7 за якими можна встановити суми заробітку/доходу, але в ході порівняння сум встановлені певні розбіжності, що ставить під сумнів будь-які розрахунки. Загальна річна сума фактичного заробітку/доходу ОСОБА_1 за 2022 рік відповідно до Довідки форми ОК-5, становить 986 864,68 грн. Загальна річна сума фактичного заробітку/доходу ОСОБА_1 за 2022 рік відповідно до Довідки форми ОК-7, становить 1 381 078,98 грн. Вказані данні ставлять під сумнів будь-які існуючі розрахунки середньої заробітної плати.

Одночасно, сумнівність будь-яких розрахунків мала б значення у разі встановлення вини КНП «ЦПМД м. БАХМУТА», пов`язаної з невиплатою належних звільненому працівникові сум, але у вказаному випадку розрахунок з ОСОБА_1 під чаї її звільнення був проведений у повному обсязі, що підтверджується наданими до відзиву доказами.

05.03.2025 від представника позивачки адвоката Єршової О.І. надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, з огляду на те, відповідач має виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виплати при звільненнях грошової компенсації за невикористані дні відпустки за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше шести місяців, що не було враховано під час подачі позову при здійсненні розрахунку. Тому, розрахунок компенсації позивачем визначено таким чином: за період з 23.06.2023 по 12.09.2024 складається з 318 робочих днів, а саме: з 23 червня по 30 червня 2023 року - 6 робочих днів, 3 квартал 2023 року - 65 робочих днів, з 01 жовтня 2023 по 22 грудня 2023 року - 60 робочих днів. Розрахунок компенсації за 6 місяців складає: 131*4580,81=600 086,11 грн.

У зв`язку із зазначеними представником позивача обставинами, резолютивну частину позовної заяви викладено в такій редакції: 1) зобов`язати КНП «ЦПМД м. БАХМУТА» виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані нею дні щорічної відпустки у сумі 549 697,2 грн.; 2) зобов`язати КНП «ЦПМД м. БАХМУТА» виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який за шість місяців складає 600 086,11 грн.

06.03.2025 представник відповідача КНП «ЦПМД м. Бахмута» - Іванушкін І.С. звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності, в якій зазначив про таке.Формально, позовну заяву ОСОБА_1 можна віднести до спірних відносин у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні. В такому випадку слід керуватися ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в частині, яка зазначає, що працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Тобто для застосування ч. 2 ст. 233 КЗпП України, треба з`ясувати день одержання ОСОБА_1 письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Але в силу ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» днем одержання ОСОБА_1 письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, можна вважати день коли повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні було переслано альтернативними способами у тому числі будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником. ОСОБА_1 у своєму позові зазначає, що 23.06.2023 позивачу виплачено 217 565,57 грн. На момент звільнення середньоденна заробітна плата склала 4580,81 грн., що підтверджується перепискою з бухгалтером КНП «ЦПМД М. БАХМУТА» Ревіною В.Б. Оскільки, сплачена сума не відповідала тій, яка мала бути сплачена, ОСОБА_1 за допомогою месенджера звернулась до бухгалтера КНП «ЦПМД М. БАХМУТА» Ревіної В.Б. з розрахунком днів відпустки, за які не отримано компенсацію. Доданою до позовної заяви перепискою з бухгалтером ОСОБА_4 підтверджується, що невиплачена грошова компенсація за 120 невикористаних днів щорічної відпустки, яка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток. Одночасно, бухгалтер ОСОБА_4 стверджувала, що позивачу виплачено компенсацію за невикористану відпустку раніше у 2022 році, проте, це не відповідає дійсності.

Тобто, ОСОБА_1 вела переписку з роботодавцем за допомогою месенджера, у тому числі з приводу сум, нарахованих та виплачених їй при звільненні. Позовною заявою доводиться, що ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права, коли звернулася до відповідача за допомогою месенджера з розрахунком днів відпустки, за які не отримано компенсацію після того, коли останній було виплачено 217 565,57 грн., тобто 23.06.2023, тоді коли діяв карантин, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Таким чином, тримісячний строк слід розраховувати з дня закінчення часу дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а саме: з 01.07.2023. Так, в силу ч. 2 ст. 233 КЗпП України, право звернутися до суду у ОСОБА_1 закінчилося 01.10.2023, при цьому, позовна заява була підписана 12.09.2024, тобто з пропуском встановленого законом строку на 11 місяців та 12 днів. Такий факт пропуску строку на звернення до суду є достатньою причиною для застосування до позовних вимог строку позовної давності та відмови у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 не заперечує проти сплачених сум заробітної плати та частини компенсації за невикористану відпустку (50 к. днів соціальної та 9 к. днів основної). Такі обставини доводять, що спір стосується розміру сум, нарахованих працівникові при звільненні. В такому випадку, слід керуватися ч. 1 ст. 233 КЗпП України, а саме: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Так, позовною заявою доводиться, що ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права, коли звернулася до відповідача за допомогою месенджера з розрахунком днів відпустки, за які не отримано компенсацію після того, коли останній було виплачено 217 565,57 грн. тобто 23.06.2023, тоді коли діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19). Таким чином, тримісячний строк слід розраховувати з дня закінчення часу дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а саме: з 01.07.2023. Так, в силу ч. 1 ст. 233 КЗпП України, право звернутися до суду у ОСОБА_1 закінчилося 01.10.2023, при цьому, позовна заява була підписана 12.09.2024, тобто з пропуском встановленого законом строку на 11 місяців та 12 днів.

У випадку застосування ч. 1 ст. 233 КЗпП України, і навіть у випадку застосування ч. 2 ст. 233 КЗпП України, можна дійти висновку про наявність підстав для застосування до позовних вимог строку позовної давності та відмови у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Також в зазначену дату, представник відповідача звернувся із заявою, в якій вказав, що згідно положень ч. 1 ст. 166 КЗпП України, якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відсутність вимоги про розрахунок з боку ОСОБА_1 , яка в день звільнення не працювала, свідчить про відсутність факту затримки розрахунку при звільненні з боку КНП «ЦПМД м. Бахмут», що як наслідок виключає підстави для застосування відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, встановлених ч. 1 ст. 117 КЗпП України.

20.03.2025 представник відповідача КНП «ЦПМД м. Бахмут» - Іванушкін І.С. звернувся до суду із заявою на виконання ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.03.2025 про витребування документів, до якої долучено витребувані документи, а також надані пояснення щодо причин відсутності документів, що не надаються відповідно до ухвали.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 березня 2025 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Єршової О.І., про витребування доказів задоволено. Витребувано у КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ М.БАХМУТА» (Ідентифікаційний код юридичної особи 37868949) копії наказів про відпустку ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) за період її роботи, розрахунок нарахованих та виплачених відпускних та компенсацій за невикористану відпустку ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) за період її роботи, копії первинних документів, які містять інформацію про нарахування ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) заробітної плати за період її роботи, зокрема розрахункові листи, копії галузевої, територіальної, генеральної угоди, колективних договорів, які діють на підприємстві, положень про відпустку або інших документів, зокрема, наказів, які регулюють виробничі, трудові і соціально-економічні відносини і узгоджують інтереси працівників та роботодавця, зокрема, які врегульовують порядок надання відпустки, її тривалість, порядок компенсації за неї, інформацію та документи, які містять результати атестації робочого місця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) за період її роботи, наказ про звільнення ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), посадову інструкцію ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) за весь період роботи, заяви позивача про надання відпустки та виплату компенсації за невикористану відпустку за період роботи. Закрито підготовче провадження по справі. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до Закону України від 26 лютого 2025 року №4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів, з 25 квітня 2025 року Червонозаводський районний суд м. Харкова перейменовано на Основ`янський районний суд міста Харкова.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що з наказом про компенсацію відпустки ОСОБА_8 не ознайомлювала. Наказ не робила і коли він був виданий, їй невідомо. Наказ про звільнення вона також не видавала ОСОБА_8 . Запис про звільнення у трудовій книжці ОСОБА_8 робила вона, це її обов`язок. Наказ їй вислала пізніше поштою ОСОБА_9 . У неї була копія наказу. Про переписку ОСОБА_9 і ОСОБА_8 їй нічого невідомо.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка та дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 97 КЗпП України визначено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Роботодавець (роботодавець фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Частина перша ст. 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Вказане положення кореспондується і з положеннями частини першої статті 15 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до якої, відшкодування працівникам та роботодавцям пов`язаних із трудовими відносинами грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України, здійснюється за рахунок коштів держави-агресора, а також коштів, отриманих з/від відповідних фондів на відновлення України, у тому числі міжнародних, міжнародної технічної та/або поворотної чи безповоротної фінансової допомоги, інших джерел, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про відпустки» до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховуються, зокрема: 1) час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка; 2) час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу). До стажу роботи, що дає право на щорічні додаткові відпустки (статті 7 та 8 цього Закону), зараховуються, зокрема, 1) час фактичної роботи із шкідливими, важкими умовами або з особливим характером праці, якщо працівник зайнятий у цих умовах не менше половини тривалості робочого дня, встановленої для працівників даного виробництва, цеху, професії або посади; 2) час щорічних основної та додаткових відпусток за роботу із шкідливими, важкими умовами і за особливий характер праці; 3) час роботи вагітних жінок, переведених на підставі медичного висновку на легшу роботу, на якій вони не зазнають впливу несприятливих виробничих факторів.

Отже, включення позивачем до кількості днів, за які підлягає стягненню компенсація відпусток, за всі зазначені вище періоди не відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про відпустки», оскільки до стажу роботи зараховується час оплаченого вимушеного прогулу, спричинений у тому числі незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу. В даному випадку не мало місце незаконне звільнення чи переведення на іншу роботу.

Згідно ст. 83 КзпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більше як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Закріплені у ст.ст. 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та водночас стимулюють роботодавцем не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно відомостей із трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , відповідно до наказу №1л від 31.12.2011 прийнята 01.01.2012 по переводу з Артемівської ЦРЛ на посаду заступника головного бухгалтера у КЗОЗ «Центр первинної медичної (медично- санітарної) допомоги Артемівської міської ради», який 13.06.2016 перейменовано КЗОЗ «Центр первинної медичної (медично-санітарної) Бахмутської міської ради, 02.08.2018 КЗОЗ «Центр первинної медичної (медично-санітарної) Бахмутської міської ради» переіменовано в Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медичної допомоги м. Бахмута».

Згідно із наказом КНП «Центр первинної медичної допомоги м. Бахмута» №139 від 01.12.2022 працівників виведено на простій з 01.12.2022, зокрема заступника головного бухгалтера ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу №9-к від 31.01.2023 з ОСОБА_1 , заступником головного бухгалтера КНП «Центр первинної медичної допомоги м. Бахмута» призупинено дію трудового договору з 01.02.2023 до відновлення виробничого процесу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану.

09.06.2023 ОСОБА_1 подано заяву про звільнення за власним бажанням. (вказана заява суду не надавалась).

22.06.2023 ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КзПП, що підтверджується записом в трудовій книжці останньої (наказ №118-к від 21.06.2023), згідно із вказаним наказом про звільнення, було визначено виплатити ОСОБА_7 компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 9 календарних днів та за невикористану соціальну відпустку в кількості 50 календарних днів. Підстава заява ОСОБА_6 від 09.06.2023.

На виконання цього наказу було нараховано 270 268,04 грн. та за відрахуванням податків і зборів (48 648,20 грн.) ОСОБА_1 було сплачено 217 565,57 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №185 від 23.06.2023.

Вказані фактичні обставини не заперечуєються сторонами.

Згідно позиції позивача, 23.06.2023 їй виплачено 217 565, 57 грн. На момент звільнення середня зарплата склала 4 580, 81 грн., що підтверджується перепискою з бухгалтером КНП «ЦНПД м. Бахмута» ОСОБА_4 . Оскільки сплачена сума не відповідала тій, яка мала бути сплачена, ОСОБА_1 за допомогою месенджера звернулась до бухгалтера КНП «ЦПМД М. БАХМУТА» Ревіної В.Б. з розрахунком днів відпустки, за які не отримано компенсацію. Доданою до позовної заяви перепискою з бухгалтером ОСОБА_4 підтверджується, що невиплачена грошова компенсація за 120 невикористаних днів щорічної відпустки, яка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток. Одночасно, бухгалтер ОСОБА_4 стверджувала, що позивачу виплачено компенсацію за невикористану відпустку раніше у 2022 році, проте, це не відповідає дійсності. Позивачем у справі не подавалась будь-які заяви про отримання у 2022 році компенсації за невикористану відпустку. Наказ про виплату такої компенсації не існував.

Позивачем здійснено розрахунок компенсації за невикористану основну відпустку, який складає: 120 календарних днів * 4580,81 грн (середньоденна заробітня плата) = 549 697,2 грн. Розрахунок середньої заробітної плати було здійснено бухгалтером відповідача та він не підлягає доведенню, оскільки визнаний сторонами.

Згідно позиції позивача, з наказом про звільнення від 21.06.2023 вона не ознайомлена належним чином, при цьому в трудовій книжці позивачки міститься запис про звільнення датований 21.06.2023.

При цьому, представник відповідача вказує, що відповідно до Наказу КНП «ЦПМД м. БАХМУТ» від 05.08.2022 №137к «Про виплату компенсації за щорічну відпустку», ОСОБА_1 , заступнику головного бухгалтера, виплатили компенсацію за 30 календарних днів щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 01.01.2019 по 31.12.2019, за 32 календарних дня щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 01.01.2020 по 31.12.2020, за 33 календарних дня щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 01.01.2021 по 31.12.2021, за 25 календарних днів щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 01.01.2022 по 31.12.2022. Підстава: виробнича необхідність. Якщо скласти всі зазначені дні виходить 120 календарних днів, що співпадає із заявленими ОСОБА_1 днями у своєму позові. Зазначений наказ був прийнятий у зв`язку із активізацією бойових дій безпосередньо в м. Бахмуті, погіршення умов праці працівників Центру через небезпеку, евакуацією підприємства та працівників до безпечних областей країни, з метою підтримки працівників та через виробничу необхідність. На виконання цього наказу за відрахуванням податків і зборів ОСОБА_1 26.08.2022 було сплачено 185 955,00 грн. Всього у серпні місяці 2022 року, разом з податками та зборами, ОСОБА_1 було нараховано 393 587,00 грн.

Представник відповідача вказує, що заяв, скарг чи інших звернень ОСОБА_1 щодо непогодження з отриманими 185 955,00 грн. з 26.08.2022 і до моменту звільнення до КНП «ЦПМД м. БАХМУТ» не надходило. Наразі зазначений Наказ не скасований та/або не визнаний недійсними, виплачені ОСОБА_1 кошти до КНП «ЦПМД м. БАХМУТ» не поверталися.

Судом встановлено, що відповідно до Наказу КНП «ЦПМД м. БАХМУТ» від 05.08.2022 №137к «Про виплату компенсації за щорічну відпустку», ОСОБА_1 , заступнику головного бухгалтера, виплатили компенсацію за 30 календарних днів щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 01.01.2019 по 31.12.2019, за 32 календарних дня щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 01.01.2020 по 31.12.2020, за 33 календарних дня щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 01.01.2021 по 31.12.2021, за 25 календарних днів щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 01.01.2022 по 31.12.2022. Підстава: виробнича необхідність.

Наказом КНП «ЦПМД м. БАХМУТ» від 31.07.2023 №162к внесено зміни до наказу №118-к від 21.06.2023 «Про звільнення ОСОБА_10 » та викладено підпункт 1 пункту 1 в наступній редакції: «1.1. Бухгалтерії виплатити ОСОБА_7 компенсацію за невикористану частину щорічної з 01.09.2022 по 31.12.2022 в кількості 7 календарних днів; 5 календарних днів основна відпустка та 2 календарних дні за ненормований робочий день. За період простою з 01.01.2023 по 31.01.2023 рік 2 календарних дні основної відпустки. Всього загальна кількість компенсації за невикористані щорічні відпустки 9 календарниї днів. Та виплатити компенсацію за невикористані соціальні відпустки в кількості 50 календарних днів за період з 2019 по 2023 роки».

Наказом КНП «ЦПМД м. БАХМУТ» від 31.07.2023 №13/в/тм внесено зміни до наказу 05.08.2022 № 137 к «Про виплату компенсації за щорічну відпустку» та викладено пункт 1 в наступній редакції: « ОСОБА_1 , заступнику головного бухгалтера, виплатили компенсацію за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 23 календарних дні основної відпустки та 7 календарних днів за ненормований робочий час; за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 26 календарних дні основної відпустки та 6 календарних днів за ненормований робочий час; за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 26 календарних дні основної відпустки та 7 календарних днів за ненормований робочий час; за період з 01.01.2022 по 31.08.2022 21 календарних дні основної відпустки та 4 календарних днів за ненормований робочий час. Підстава: виробнича необхідність.

Судом досліджені вказані накази КНП «ЦПМД м. БАХМУТ» щодо прийняття рішення про виплату позивачці ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку. Проте заперечень з приводу означених наказів від сторони позивача не надходило. При цьому, стороною відповідача не надано підтвердження розрахунку з ОСОБА_1 на виконання Наказу КНП «ЦПМД м. БАХМУТ» від 05.08.2022 №137к «Про виплату компенсації за щорічну відпустку». Разом з тим, суд берез до уваги, неможливість надання окремої документації підприємством через військову агресію рф та проведення бойових дій на території, де знаходилось підприємство.

Судом також досліджені, надані позивачкою ОСОБА_1 копії довідок форми ОК-5 та ОК-7 за якими можна встановити суми заробітку/доходу. Так, агальна річна сума фактичного заробітку/доходу ОСОБА_1 за 2022 рік відповідно до Довідки форми ОК -5, становить 986 864,68 грн. Загальна річна сума фактичного заробітку/доходу ОСОБА_1 за 2022 рік відповідно до Довідки форми ОК -7, становить 1 381 078,98 грн. Дані не відповідності не виключають отримання позивачем компенсації за відпустку на виконання Наказу КНП «ЦПМД м. БАХМУТ» від 05.08.2022 №137 к «Про виплату компенсації за щорічну відпустку».

Відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Згідно пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно пункту 4 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки провадяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Пунктом 7 розділу ІV вказаного Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Розрахунок проводився з установленого позивачу посадового окладу, в тому числі у розрахунковому періоді не отримував заробітну плату.

Правильність розрахунків перевірено судом, які позивачем не спростовано, розрахунки оплати відпусток відповідачем проведено з дотриманням норм трудового законодавства.

Зважаючи на те, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем виконано свій обов`язок із проведення з нею розрахунку, останньою не доведено наявності у Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги м. Бахмута» перед нею заборгованості із компенсації невикористаної відпустки, відсутні підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Позовні вимоги про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідними від позовних вимог про компенсацію невикористаної відпустки, , а тому ці позовні вимоги задоволенню також не підлягають.

Відповідно до статті 233 КЗпП Українипрацівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Установленіст.233 КЗпП Українистроки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки відсутнє порушене право. При обґрунтованості позовних вимог і поважності причин пропуску строку звернення до суду суд поновлює пропущений строк на звернення та вирішує його по суті. Натомість, у разі пропуску строку без поважних причин та обґрунтованості позовних вимог суд наводить у рішенні мотиви, чому позовні вимоги є обґрунтованими та чому він вважає неможливим поновити строк, та зазначає, що відмовляє в позові саме внаслідок пропуску такого строку.

Суд не вирішує питання про поновлення строку звернення з позовом до суду та застосування позовної давності, оскільки відмовив у задоволенні позову за необґрунтованості вимог.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позову позивачу відмовлено в повному обсязі, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 259, 265, 268, 279 ЦПК України, ст.38, ст.40, 42- 44,49-1,71,72, 97, 107, 233 КЗпП України, ст.5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-ІХ, ст.27 Закону України «Про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову адвоката Єршової Олени Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги м. Бахмута» про стягнення грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за дні невикористаної щорічної відпустки відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

представник позивача: адвокат Єршова Олена Ігорівна, адреса: АДРЕСА_2 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 002263, що видане 12.09.2018;

відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медичної допомоги м. Бахмута», адреса: Доенцька обл., м. Бахмут, вул. О.Сибірцева, буд. 15, адреса фактичного місця знаходження: м. Київ, вул. Здолбунівська, 3б/м. Дніпро, вул.. Володимира Мономаха, буд. 31,

.

Суддя: В.В. Барабанова