Номер провадження: 22-ц/813/3259/25
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 18 вересня 2024 року у складі судді Федчишиної Т.Ю.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про переведення прав та обов`язків іпотекодержателя.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 19.06.2017 між ОСОБА_2 (позикодавець), від імені якої на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 25.08.2016 за реєстровим № 886 діяв ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 (позичальник) укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С. 19.06.2017, зареєстрований у реєстрі за № 1770.

У подальшому 23.01.2018 між ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 24.05.2017 за реєстровим №2558 та ОСОБА_3 укладено додатковий договір до вищевказаного договору позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 23.01.2018 за реєстровим № 87, відповідно до якого за взаємною згодою сторін внесено зміни щодо строку та порядку повернення грошових коштів.

Вказує, що кошти ОСОБА_3 отримав від представника позикодавця у повному обсязі.

На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 19.06.2017 між ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 25.08.2016 за реєстровим № 886, та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 19.06.2017 та зареєстрований у реєстрі за № 1771.

У подальшому 23.01.2018 між указаними сторонами укладено додатковий договір до вищезазначеного іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. за реєстровим № 88, відповідно до якого у забезпечення виконання зобов`язань за договором позики ОСОБА_3 надав в іпотеку нерухоме майно, що є його власністю, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань іпотекодавця за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 19.06.2017, зареєстрованим у реєстрі за № 1770, та всіх додаткових договорів до нього, в тому числі додаткових договорів, що будуть укладені в майбутньому щодо будь-яких змін умов договору позики, в тому числі, але не виключно, стосовно збільшення розміру позики, зміни строку повернення позики, зміни штрафів.

23.02.2018 ОСОБА_2 отримала від позивача суму боргу в повному обсязі у рахунок виконання ОСОБА_3 зобов`язань за договором позики від 19.06.2017 зі всіма змінами та доповненнями до нього, та за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 19.06.2017 за реєстровим № 1771, зі всіма змінами та доповненнями до нього в повному обсязі, на підтвердження чого ОСОБА_2 надала заяву, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 23.02.2018 за реєстровим № 793, у якій також підтвердила, що до ОСОБА_1 переходять всі права та обов`язки позикодавця/іпотекодержателя за вищезазначеними договором позики та іпотечним договором.

Позивач вважає, що відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України в даному випадку відбулася заміна кредитора за договором позики та відповідно до нього перейшли всі права та обов`язки позикодавця/іпотекодержателя.

Зазначає, що між сторонами було досягнуто домовленості про подальше оформлення у нотаріуса договору про відступлення права вимоги за вищевказаним договором іпотеки.

Проте, ОСОБА_2 після передачі їй ОСОБА_1 грошових коштів відмовляється укладати із ним відповідний договір про відступлення права вимоги за вищевказаним договором іпотеки, чим порушує його права та законні інтереси.

На підставі наведеного позивач просить перевести на нього права та обов`язки іпотекодержателя ОСОБА_2 за іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С. 19.06.2017, зареєстрованим у реєстрі за № 1771.

Позиція відповідача та третьої особи в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала, вважала хибним твердження позивача про те, що 23.02.2018 відбулася заміна кредитора за договором позики та що до нього перейшло право іпотекодержателя за договором іпотеки від 19.06.2017. Вказувала, що позивач, обґрунтовуючи вимоги, посилається на п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України та наявність підстав заміни кредитора за результатом вчиненого між сторонами правочину (відступлення права вимоги), жодна інша, передбачена ст. 512 ЦК України підстава заміни кредитора у зобов`язанні, не обґрунтовується наведеними у позові фактичними обставинами. Жодного правочину між ОСОБА_1 та нею про відступлення права вимоги за договором позики від 19.06.2017 не укладалося, так само як і не укладався договір про відступлення прав за іпотечним договором, укладеним на забезпечення виконання ОСОБА_3 основного зобов`язання з повернення грошових коштів, державна реєстрація відомостей про таке відступлення прав на предмет іпотеки не здійснювалася. Жодних грошових коштів вона від ОСОБА_1 чи від його представника ані в сумі боргу ОСОБА_3 за основним договором, ані в будь-якій іншій сумі за переуступку цього боргу ніколи не отримувала. Також вказує, що згідно з додатковим договором до договору позики до 23.02.2018 позичальник мав би сплатити борг у сумі лише еквівалентній 390 дол. США, тож на цю дату ніякої іншої заборгованості за договором позики від 19.06.2017 ОСОБА_3 не мав, що означає, що зазначені у заяві відповідача від 23.02.2018 відомості про сплату ОСОБА_1 боргу за позичальника ОСОБА_3 за договором позики можуть лише свідчити про сплату на користь позикодавця 390 дол. США, що не може бути підставою для заміни кредитора у зобов`язанні. Вказана заяви від 23.02.2018 не є належним та достовірним доказом укладення між сторонами правочину про відступлення права вимоги за спірним договором позики від 19.06.2017, так само і похідного правочину про відступлення прав за іпотечним договором, укладеним на забезпечення виконання ОСОБА_3 основного зобов`язання, оскільки зміст цієї заяви про отримання від ОСОБА_1 коштів не відповідає дійсності та внутрішній її волі. Оформлення заяви такого змісту вона здійснила на вимогу позивача, який обґрунтував необхідність наявності в нього цього документу потребою для представництва відповідача з питання прийняття заходів зі сприяння повернення боргу на її користь з боку ОСОБА_3 за договором позики. Тобто, за своєю юридичною суттю вказана заява є лише дорученням на здійснення ОСОБА_1 колекторських послуг із врегулювання виконання зобов`язань за договором позики в інтересах та на користь позикодавця, тобто на її користь.

Також у письмовій заяві від 08.09.2022 відповідач ОСОБА_2 просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності та указувала, що як на підставу позову позивач посилається на обставини заміни кредитора в основному зобов`язанні та перехід до нього прав первісного кредитора, що відбулись 23.02.2018, проте з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду лише 29.10.2021, тобто більш ніж через три роки від дня, коли він дізнався про порушення його прав та про особу, що його порушила.

Третя особа ОСОБА_3 , відзиву на позовну заяву, заперечень чи пояснень до суду не надав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 18 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено укладення між сторонами у справі жодного правочину зі зміни кредитора, в тому числі про відступлення права вимоги за договором позики від 19.06.2017, як і договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором. Також позивачем, посилаючись на передачу йому як новому кредитору відповідачем згідно з ч. 1 ст. 517 ЦК України документів, які засвідчують права, що передаються, та інформації, яка є важливою для їх здійснення, не надано доказів такої передачі, як то акта приймання передачі необхідних документів, інформації про суму зобов`язання боржника на дату спірної події, документів, які б підтверджували суму основного боргу, несплаченого на користь позикодавця. Позивачем також не доведено проведення державної реєстрації відомостей про таке відступлення прав на предмет іпотеки, як і не доведено направлення відповідно до вимог вищенаведеної норми боржнику письмового повідомлення про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. При цьому заява від 23.02.2018, на яку посилається позивач, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. та зареєстрована в реєстрі за № 793, не є, у розумінні чинного законодавства, доказом укладення між сторонами правочину про відступлення права вимоги за договором позики від 19.06.2017 та за іпотечним договором. Суд також дійшов висновку, що оскільки суд відмовляє у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю, тому позовна давність до позовних вимог позивача застосуванню не підлягає.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 18 вересня 2024 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що підставою позову стало те, що відповідач фактично відмовилась від укладення договору про відступлення права вимоги за договорами позики та іпотеки, незважаючи на те, що нею були передані оригінали документів позивачу, від позивача отримано кошти у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед відповідачем та фактично визнано та підтверджено перехід права вимоги за договорами позики та іпотеки до позивача. Зокрема 23.02.2018 ОСОБА_2 отримала від громадянина ОСОБА_5 суму боргу в повному обсязі, в рахунок виконання зобов`язань ОСОБА_3 за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 19.06.2017 за реєстровим №1770, зі всіма змінами та доповненнями до нього, та за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 19.06.2017 за реєстровим №1771, зі всіма змінами та доповненнями до нього, що підтверджується заявою ОСОБА_2 від 23.02.2018, в якій остання підтвердила, що до ОСОБА_5 переходять всі права та обов`язки Позикодавця /Іпотекодержателя за вищезазначеними договором позики та іпотечним договором.

Зазначає, що відповідача ніяким чином та ніхто не змушував підписувати заяву від 23.02.2018, підпис на заяві вчинено добровільно без будь-якого примусу. Жодних звернень до правозахисних органів з боку відповідача не було вчинено, зокрема доказів такого звернення до суду не було надано, жодних експертиз які б підтверджували факт того, що відповідачку певним чином змусили підписати нотаріальну заяву, якою було передано право вимоги позивачу за договорами позики та іпотеки також не було надано. На переконання апелянта, у разі якби відповідача змушували підписувати будь-які документи, особливо у нотаріальній формі, без будь-якого волевиявлення та добровільності вчинення дій, відповідач би просто не прийшла до нотаріуса та не підписала б таку заяву, або ж до суду були б надані відповідні підтверджуючі документи такого примусу. Вищевказані обставини помилково були враховані судом першої інстанції як підстава для відмови у задоволенні позову. Позивач погасив заборгованість ОСОБА_3 , тому у розумінні п.4 ч.1 ст. 512 та ст. 528 ЦК України, є особою, яка внаслідок виконання обов`язку боржника стає новим кредитором. ОСОБА_3 було повідомлено про заміну кредитора, після чого повернення боргу ОСОБА_3 відбувалось вже на рахунок ОСОБА_1 , тобто боржником також було визнано і прийнято заміну кредитора. Однак вищевказані обставини також були залишено поза увагою суду першої інстанції.

Позиція відповідача та третьої особи в суді апеляційної інстанції

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Приморського районного суду м.Одеси від 18 вересня 2024 року без змін, оскільки обґрунтовуючи свою позицію, ОСОБА_1 фактично визнає факт не укладання сторонами жодних правочинів ані з відступлення права вимоги за договором позики, ані з відступлення прав за іпотечним договором, а також підтверджує відсутність державної реєстрації відомостей про таке відступлення прав на предмет іпотеки в порядку ст. 24 Закону України «Про іпотеку». Зазначає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту суб`єктивного права, яке позивач вважає порушеним. На думку ОСОБА_2 , навіть у разі не виплати боржником новому кредитору грошових коштів, які були сплачені позивачем за його дорученням первинному кредитору ОСОБА_2 на виконання зобов`язання за договором позики, то належним способом захисту свого порушеного права було б вимагання їх стягнення саме з боржника ОСОБА_3 , а тому права позивача не порушуються відповідачкою. Крім того, навіть якщо припустити наявність зазначених в якості підстав позову обставин про отримання нею ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів із домовленістю про наступне укладання правочинів з відступлення прав вимоги за договором позики та прав за іпотечним договором на спірну квартиру боржника, а згодом відмови відповідачки від укладення таких договорів, в такому випадку належним способом захисту порушеного суб`єктивного права позивача, згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України, є вимога про стягнення з відповідачки розміру лише фактично сплачених на її користь грошових коштів (за ознакою безпідставності набуття), а не про переведення прав та обов`язків іпотекодержателя.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

В судове засідання, призначене на 10.04.2025 та проведеному в режимі відеоконференція з`явилися: представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 та представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 .

Третя особа ОСОБА_3 до суду не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи не надав.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Відповідно до договору позики від 19.06.2017, укладеного між ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С. 25.08.2016 за реєстровим № 886, та ОСОБА_3 , представник позикодавця ОСОБА_2 передав, а позичальник ОСОБА_3 прийняв у власність 399 146,80 грн, що на момент укладення цього договору становить 15 340,00 доларів США 00 центів без нарахування відсотків та зобов`язався повернути їх до 19.12.2017. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С. та зареєстрований в реєстрі за № 1770.

23.01.2018 між ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 24.05.2017 за реєстровим № 2558, та ОСОБА_3 , укладено додатковий договір до вищевказаного договору позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 23.01.2018 за реєстровим № 87, відповідно до якого за взаємною згодою сторін внесено зміни щодо строку та порядку повернення грошових коштів, викладено пункт основного договору в новій редакції, а саме: представник позикодавця передав, а позичальник прийняв у власність 399 146,80 грн, що на момент укладення цього договору становило 15 340 доларів США 00 центів, встановленого на Міжбанківському валютному ринку по курсу продажу станом на дату 19.06.2017 (1 долар США 26,02 гривень) без нарахування відсотків та зобов`язався повернути їх до 23.07.2018. Повернення грошей здійснюється у гривні з 30.01.2018 згідно з графіком: еквівалент 390,00 доларів США зобов`язується сплатити не пізніше 23.02.2018; еквівалент 390,00 доларів США зобов`язується сплатити не пізніше 23.03.2018; еквівалент 390,00 доларів США зобов`язується сплатити не пізніше 23.04.2018; еквівалент 390,00 доларів США зобов`язується сплатити не пізніше 23.05.2018; еквівалент 390,00 доларів США зобов`язується сплатити не пізніше 23.06.2018; еквівалент 13 390,00 доларів США зобов`язується сплатити не пізніше 23.07.2018.

У забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 19.06.2017 між ОСОБА_2 , (іпотекодержатель), від імені якої діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С. 25.08.2016 за реєстровим № 886, та ОСОБА_3 (іпотекодавкць) 19.06.2017 укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 19.06.2017 та зареєстрований у реєстрі за № 1771, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань іпотекодавця за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С. 19.06.2017, зареєстрованим у реєстрі за № 1770, та всіх додаткових договорів до нього, в тому числі додаткових договорів, що будуть укладені в майбутньому щодо будь-яких змін умов договору позики, в тому числі, але не виключно, стосовно збільшення розміру позики, зміни строку повернення позики, зміни штрафів.

Крім того 23.01.2018 між ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 24.05.2017 за реєстровим № 2558, та ОСОБА_3 , укладено додатковий договір до іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С. за реєстровим № 88, яким внесено зміни щодо пункту 5.1 статті 5 «Термін дії Договору» та визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до 23.07.2018, а уразі, якщо до 23.07.2018 зобов`язання за договором позики повністю не виконані, цей договір діє до повного виконання усіх зобов`язань за вказаним договором та додатковими угодами до нього; у разі повного виконання зобов`язань за договором позики до 23.07.2018 дія цього договору припиняється з дати повного виконання зобов`язань.

23.02.2018 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. засвідчено справжність підпису ОСОБА_2 , яка у присутності нотаріуса підписала заяву, зареєстровану в реєстрі за № 793, якою вона сповістила, що між нею та ОСОБА_3 було укладено: договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 19.06.2017, зареєстрований в реєстрі за №91770, зі всіма змінами та доповненнями до нього; іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 19.06.2017, зареєстрований в реєстрі за №1771, за якими свої зобов`язання ОСОБА_3 станом на 23.02.2018 не виконала.

ОСОБА_2 повідомила, що 23.02.2018 отримала від ОСОБА_1 суму боргу в повному обсязі, в рахунок виконання зобов`язань ОСОБА_3 за вищевказаними договорами, та надала згоду, що у зв`язку з виконанням вищевказаних зобов`язань, до ОСОБА_1 переходять всі права та обов`язки Позикодавця/Іпотекодержателя за вищевказаними договором позики та іпотечним договором. У зв`язку з переведенням на ім`я ОСОБА_1 всіх прав та обов`язків Позикодавця/Іпотекодержателя за вищевказаними договорами, ОСОБА_2 вважає, що всі розрахунки проведені у повному обсязі, майнових та немайнових претензій до ОСОБА_1 , а також до Позичальника/Іпотекодавця ОСОБА_3 , не має.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку відмову у позові ОСОБА_1 , разом з тим, колегія суддів не може повністю погодитися з мотивуванням судом першої інстанції висновків такої відмови.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Звертаючись до суду з даним позовом та у поданій апеляційній скарзі, позивач посилається на положення ст. ст. 512 - 514, 517 ЦК України та зазначає, що в даному випадку відбулася заміна кредитора за договором позики та до нього перейшли всі права та обов`язки позикодавця ОСОБА_2 . Остання отримала від нього суму боргу в повному обсязі в рахунок виконання ОСОБА_3 договору позики та за іпотечним договором (зі змінами та доповненнями до них), що підтверджується заявою відповідача, підпис якої посвідчено нотаріально. Вказує, що між сторонами досягнуто домовленості про подальше оформлення у нотаріуса договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, проте відповідач відповідний договір укладати відмовляється.

Так, стаття 512 ЦК України визначає підстави заміни кредитора у зобов`язанні. Зокрема кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

За змістом ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до ст. 24 Закону України Про іпотеку» іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, так і оплатним. У останньому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки частина третя статті 656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правочин позики був вчинений у формі нотаріально посвідченого договору, тому відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні повинен вчинятися також у формі нотаріально посвідченого договору.

Встановлено, що між сторонами у справі нотаріально посвідченого правочину зі зміни кредитора за договором позики від 19.06.2017, як і договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором не укладено.

Заява від 23.02.2018, на яку посилається позивач та яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. та зареєстрована в реєстрі за № 793, по формі не відповідає змісту правочину про відступлення права вимоги за договором позики від 19.06.2017 та за іпотечним договором, але може свідчити про погашення боргу ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 .

Разом із тим, позивач обрав спосіб захисту, який передбачає заміну осіб у договорі, в якому беруть участь дві сторони.

Так, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 про переведення прав та обов`язків іпотекодержателя пред`явлено лише до ОСОБА_2 , третьою особою у справі є ОСОБА_3 .

Проте аналіз положень п.4 ч.1 ст. 512 ЦК України та ст. 528 ЦК України свідчить про те, що позивач має право вимагати повернення сплаченого ним боргу саме з боржника. Тобто у разі не виплати боржником новому кредитору грошових коштів, які були сплачені позивачем за його дорученням первинному кредитору - ОСОБА_2 , на виконання зобов`язання за договором позики, то належним способом захисту свого порушеного права буде вимагання їх стягнення саме з боржника - ОСОБА_3 .

Незалучення належного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, у якості слів відповідача мав бути залучений ОСОБА_3 , що залишилося поза увагою суду першої інстанції, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 18 вересня 2024 року змінити шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.05.2025

Головуючий

Судді: