ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 644/5658/24
Номер провадження 22-ц/818/1607/25
22-ц/818/1625/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Люшні А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2024 року та на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2024 року в складі судді Маркосян М.В. по справі № 644/5658/24 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, абонентської плати за індивідуальним договором з постачання теплової енергії, заборгованості за технічне обслуговування,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі - КП «ХТМ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, абонентської плати за індивідуальним договором з постачання теплової енергії, заборгованості за технічне обслуговування.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживають за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надає підприємство, згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуги з постачання теплової енергії» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, Правилами надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182.

Відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість вказаних послуг, у зв`язку з чим станом на 01 червня 2024 року мають заборгованість у сумі 24885,49 грн, з яких: 19933,89 грн - за послуги з постачання теплової енергії за період 01 грудня 2016 року по 31 травня 2024 року, 617,40 грн - абонентська плата за індивідуальним договором з постачання теплової енергії, 3923,56 грн послуги з постачання гарячої води, 340,80 грн абонентська плата за індивідуальним договором з постачання гарячої води за період 01 грудня 2016 року по 31 травня 2024 року, 52,70 грн - за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання 17,14 за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання гарячої води .

Посилаючись на вказані обставини, КП «ХТМ» просило стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вказану заборгованість за надані послуги, 3% річних у розмірі 342,30 грн, інфляційні втрати у розмірі 922,02 грн, а також судові витрати.

02 вересня 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подано відзив, в якому просили позов залишити без задоволення, а також стягнути 10000,00 грн витрат на правничу допомогу та поштові витрати.

Відзив мотивовано тим, що КП «ХТМ» безпідставно нараховано заборгованість із постачання гарячої води, виходячи із встановлених норм споживання, оскільки таке нарахування є можливим тільки за відсутності засобів обліку гарячої води.

Підприємством своєчасно за власний рахунок не було проведено повірку квартирного засобу обліку гарячої води, що призвело до утворення заборгованості.

12 лютого 2015 року КП «ХТМ» безпідставно демонтовано та передано на повірку лічильник, у зв`язку з чим ними здійснювалась оплата гарячої води згідно із середньомісячними показниками засобів обліку згідно із пунктом 15 Постанови Кабінету Міністрів № 630, проте позивач продовжував нараховувати заборгованість за нормативами споживання.

Також, просили застосувати позовну давність.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2024 року позовні вимоги КП «ХТМ» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, абонентської плати за індивідуальним договором з постачання теплової енергії, абонентської плати за індивідуальним договором з постачання гарячої води, за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та гарячої води за період з 02 квітня 2017 року по 31 травня 2024 в розмірі 17601,11 грн, 3% в розмірі 342,30 грн та інфляційні втрати в розмірі 922,02 грн, а всього 18865,43 грн.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» 1074,65 грн судового збору з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є споживачами послуг, які надаються КП «ХТМ», проте належним ином зобов`язання щодо оплати наданих послуг не виконували, що призвело до утворення заборгованості, яка, з урахуванням нарахованих на підставі статті 625 ЦК України штрафних санкцій, підлягає стягненню у судовому порядку в межах строку позовної давності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції відхилив заперечення відповідачів про неправомірність розрахунків позивача, оскільки нормативними актами, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено нарахування споживачу обсягу споживання гарячої води за середньомісячними показниками за попередні періоди у випадку відсутності індивідуального лічильника.

Також, обов`язок щодо здійснення контролю за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкових мереж та вжиття заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій покладено на КП «ХТМ», а обов`язок оплати у споживача виникає по факту здійснення контролю та обслуговування внутрішньобудинкових мереж та включається до єдиного рахунку, який виставляється споживачам багатоквартирного будинку пропорційно опалювальній площі квартири споживача, а тому позовні вимоги в цій частині за період з 02 квітня 2017 року по 31 травня 2024 року також є обґрунтованими.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що під час ухвалення рішення по суті спору, судом було розглянуто питання про розподіл всіх заявлених судових витрат, зокрема судового збору та витрат на поштову відправку, у зв`язку з чим підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні.

На вказані судові рішення через систему «Електронний суд» 31 грудня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Авілова Олена Михайлівна, до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована необґрунтованістю вимог КП «ХТМ», оскільки нарахування сплати послуги з централізованого постачання гарячої води проводилося з порушенням вимог законодавства.

Судом першої інстанції не враховано висновки, викладені у рішенні Апеляційного суду Харківської області у справі № 644/7928/13-ц від 04 грудня 2014 року та постанові Харківського апеляційного суду у справі № 644/4820/20 від 08 грудня 2022 року. При розгляді вказаних справ судами встановлено, що сплату послуги з централізованого постачання гарячої води повинно нараховувати виключно по показаннях засобів обліку відповідачів, а нарахування сплати по нормам споживання є незаконним. Також судами було зазначено, що періодична повірка не була виконана в строк внаслідок бездіяльності виконавців послуг. Суди вказували, що «позовна вимога про зобов`язання скасування заборгованості є передчасною з підстав часткового задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідачів провести ремонт та завершити періодичну повірку квартирних засобів обліку, оскільки після завершення періодичної повірки та демонтажу лічильників в квартирі позивачів, поставлення їх на облік, виконавці послуг здійснюватимуть відповідну звірку проведених нарахувань за показаннями лічильників та сплаченими позивачами грошовими коштами за період неправильного нарахування Відповідачами оплати за послуги за нормами споживання, всупереч вимог п. 15 Постанови Кабінету Міністрів України № 630, яким передбачено, що періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці».

Також, у вказаних справах було встановлено, що квартирні засоби обліку гарячої води знаходяться на абонентському обліку у позивача, і зняття їх з абонентського обліку КП «ХТМ» 01 листопада 2009 року є недійсним, проте вказані висновки не враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Саме позивач не виконує покладені на нього договором та судовим рішенням обов`язки, періодична повірка не проведена протягом одного місяця виключно з вини КП «ХТМ». Заборгованість виникла внаслідок незаконного нарахування вартості послуг з централізованого постачання гарячої води.

На час виникнення спору між сторонами послуги та нарахування за надання послуг КП «ХТМ» відбувалось у формі, яка відповідала наданню та нарахуванню за кожну послугу окремо. Проте, в подальшому КП «ХТМ» стало рахувати заборгованість за всіма видами послуг, замість розподілення нарахованих та сплачених сум у відповідності до їх надання споживачам. Відповідно до розрахунку до позовної заяви, з власної ініціативи КП «ХТМ» без будь-яких правових підстав частина сплачених коштів була спрямована на погашення заборгованості, що утворилася до квітня 2017 року, незважаючи на заперечення споживачів.

Публічні договори про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання та індивідуальний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а тому споживачі мають право не виконувати умови вказаних договорів.

Перелічені в позовній заяві послуги згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не є комунальними послугами, споживачі не мають можливості проконтролювати надання цих послуг.

Відповідачі не надавали згоди на надання послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води, протягом строку в 30 днів з моменту опублікування договорів на сайті позивачів, сплату цієї послуги не робили.

Також, посилалась на положення Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», яким був введений мораторій на підвищення цін (тарифів) на ринку природного газу та у сфері теплопостачання.

Зазначала, що застосовано норми матеріального права, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Питання сплати послуги за період з 12 лютого 2015 року повинно розглядатися саме виходячи з вимог нормативно- правових актів України, які були чинні на час початку виконання повірки, а саме - Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630, а нормативно- правові акти України, які набрали чинність після з 01 травня 2022 року та мали бути враховані.

Судом самостійно обраховано суми боргу у розмірі 86887,34 грн, 65914,93 грн, 37545,48 грн, 103460,41 грн, 16573,07 грн, які не зазначались ані позивачем, ані відповідачами, джерело отримання вихідних даних для розрахунків та правильність їх розрахування матеріали справи не містять.

Висновки суду першої інстанції про відмову у ухваленні додаткового рішення є необґрунтованими, оскільки адвокат Авілова О.М. приймала участь у даній судовій справі, але суд з формальних підстав не вбачав її представником відповідачів та безпідставно відмовив у стягнення витрат на правову допомогу.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень між сторонами відсутній інший спір щодо заборгованості за послуги гарячої води та теплопостачання (опалення). У додатку до договору про надання правничої допомоги Калантар`ян Н.І. зазначено його номер та дату основного договору, предметом якого є «Забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта в суді першої інстанції з приводу спору з КП «ХТМ» відносно заборгованості за послуги гарячої води та теплопостачання (опалення)», що спростовує висновки суду про неповажність витрат з розглядом даної справи.

31 січня 2025 року КП «ХТМ» подано відзиви на апеляційні скаргу, в якому підприємство просило залишити судові рішення без змін.

Відзив мотивовано тим, що відповідно до вимог чинного законодавства КП «ХТМ» щомісячно направляє споживачам рахунки за послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води, технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньо будинкових систем (ВБС) теплопостачання та постачання гарячої води з зазначенням поточних та попередніх показань приладу обліку теплової енергії, різниці цих показань, затверджених норм споживання, розміру тарифу, поточного платежу та усієї суми заборгованості. Законом не передбачено обов`язку вручення рахунків за послуги з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води під підпис.

Споживач також може ознайомитись з усіма своїми рахунками (поточними нарахуваннями, заборгованістю) в особистому кабінеті на сайті підприємства або звернутися до абонентського залу філії КП «ХТМ» безпосередньо за місцем реєстрації для отримання будь якої інформації щодо нарахувань.

Дії КП «ХТМ» щодо нарахування відповідачам за послуги з постачання гарячої води, які проводяться виходячи із встановлених тарифів та норм споживання на одну особу є законними та обґрунтованим, що підтверджено судовими рішеннями. Так, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 липня 2021 року по цивільній справі № 644/4820/20 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено у задоволені позову, в частині - зобов`язання скасувати заборгованість по сплаті послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води. Постановою Харківського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року вказане судове рішення змінено, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - задоволено частково, а саме - в частині зобов`язання КП «Харківводоканал» та КП «ХТМ» провести обслуговування, ремонт та закінчити періодичну повірку квартирних засобів обліку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 силами відповідачів і за їх рахунок. Позовні вимоги про зобов`язання відповідачів скасувати заборгованість по сплаті послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення; притягнути КП «Харківводоканал» та КП «ХТМ» до відповідальності за невиконання вимог нормативно-правових актів України; відшкодувати моральну шкоду - залишено без задоволення.

КП «ХТМ» не встановлює тарифи, а діє виключно на підставі Постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка і встановлює тарифи на послуги з теплопостачання населенню України, у зв`язку з чим нарахування абонентської плати та ВБС, та вартості послуг за нормами споживання є правомірним.

Заборгованість, інфляційні втрати та 3 % річних нараховані відповідачам до 24 лютого 2022 року та в межах позовної давності. Зважаючи на запровадження карантину строк позовної давності за період з 12 березня 2017 року продовжено на строк його дії до 30 червня 2023 року.

З моменту зарахування коштів за послуги з теплопостачання на рахунок КП «ХТМ» їх власником стає вже теплопостачальна організація, яка зараховує отримані кошти відповідно до призначення платежу, а залишок коштів, які не підпадають під призначення платежу, вказаного споживачем у платіжному документі, зараховує на оплату послуг за попередній період, тобто, відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України, здійснюючи повноваження розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Щодо витрат на правничу допомогу, то заява про стягнення судових витрат не відповідає засадам та нормам ЦПК України, оскільки містить вимоги про стягнення витрат на користь представника відповідача, а не на користь самого відповідача.

Долучений до матеріалів справи договір про правову допомогу містить різні правничі послуги, які можуть за ним надаватись, а тому з нього не вбачається що цей договір пов`язаний саме із розглядом цивільної справи № 644/5658/24, а тому суд першої інстанції обґрунтовано залишив заяву відповідачів без задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2024 року та на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надаються КП «ХТМ» (а.с.8-9,12).

За статями 67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

За змістом статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач (індивідуальний споживач) - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, додержання вимог договору та нормативно-правових актів і забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання.

Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

За вимогами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 683/2743/15-ц, провадження № 61-33787св18; від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц, провадження № 61-14819 св 20, від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц, провадження № 61-20523св19, від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17, провадження № 61-13603св19.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).

Зважаючи, що відповідачами неналежним чином виконано обов`язки зі сплати комунальних послуг, за відсутності доказів ненадання чи неналежного надання послуг з теплопостачання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, а також коштів, пов`язаних з технічним обслуговуванням систем.

Між тим, що до стягнення за послуги з постачання гарячої води, то судова колегія керується таким.

Відповідно до п. 27 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 на час відсутності у споживача вузла розподільного обліку у зв`язку з проведенням повірки засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною такого вузла обліку, ремонту для цілей розподільного обліку обсяг гарячої води визначається відповідно до Методики розподілу.

Виконавець або інша особа, що здійснює розподіл обсягів послуги, забезпечують функціональну перевірку вузлів розподільного обліку. Порядок, періодичність такої перевірки визначаються договором між споживачем та виконавцем послуги або іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуги.

За п. 31 Вказаних правил у разі недопущення споживачем (його представником) виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів послуги, до відповідного вузла обліку для зняття показань або в разі ненадання у визначений договором строк споживачем виконавцю або іншій особі, яка здійснює розподіл обсягів послуги, показань відповідного вузла обліку, якщо такі показання згідно із законом або договором зобов`язаний знімати споживач, для цілей комерційного або розподільного обліку виконавцем протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким споживачем послуги за попередні 12 місяців, а у разі відсутності такої інформації - за фактичний час споживання послуги, але не менше 15 діб.

У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів послуги, до відповідного вузла обліку для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку.

Факт недопущення споживачем (його представником) виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів послуги, до вузла обліку послуги для зняття показань фіксується шляхом складення акта у довільній формі.

Після відновлення надання показань вузлів обліку таким споживачем виконавець або інша особа, що здійснює розподіл обсягів послуги, зобов`язані провести перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок з ним, а також з усіма споживачами будинку відповідно до Методики розподілу.

Перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок проводиться у тому розрахунковому періоді, в якому отримано у встановленому порядку інформацію про невідповідність обсягу розподіленої гарячої води окремим споживачам обсягу, необхідному для розподілу, але не більше ніж за 12 розрахункових періодів.

Відповідно до п. 3, 5 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315 початок періоду відсутності вузла комерційного обліку у зв`язку з його ремонтом, проведенням повірки засобу вимірювальної техніки, який є складовою частиною вузла обліку, визначається з дати, що настає за днем розпломбування вузла комерційного обліку. Кінцем періоду відсутності вузла комерційного обліку у зв`язку з проведенням його ремонту, повірки засобу вимірювальної техніки, який є складовою частиною вузла обліку, є день прийняття на абонентський облік.

Приміщення, оснащене вузлом розподільного обліку відповідної комунальної послуги, засіб вимірювальної техніки якого перебуває на повірці, що передбачає його розпломбування та демонтаж, не вважається приміщенням, не оснащеним вузлом розподільного обліку відповідної комунальної послуги, протягом строку такої повірки, але не більше 30 діб. Обсяг спожитої відповідної комунальної послуги за цей час визначається за її середньодобовим споживанням споживачем, визначеним у відповідності до пункту 4 цього розділу, та за кількістю діб від дати зняття з абонентського обліку до дати прийняття на абонентський облік повіреного вузла розподільного обліку.

Матеріали справи свідчать, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 грудня 2014 року по справі 644/7928/13-ц позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано КП «Харківводокал», КП «ХТМ» виконати за власний рахунок періодичну повірку квартирних засобів обліку холодної та гарячої води, встановлених у квартирі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.42-43)

Постановою Харківського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року у справі № 644/4820/20 позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до КП «Харківводоканал», КП «ХТМ» задоволено частково.

Зобов`язано КП «Харківводоканал», КП «ХТМ» провести за власний рахунок обслуговування, ремонт та закінчити періодичну повірку квартирних засобів обліку холодної та гарячої води в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідно до вказаного рішення, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мешкають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 і є споживачами послуг з централізованого гарячого та холодного водопостачання, централізованого водовідведення, які надаються КП «ХТМ» та КП «Харківводоканал» (до перейменування в січні 2011 року КП "Харківкомуночиствод" та приєднаного до нього на підставі рішення Харківської міської ради КП " Виробночо-технілогічне підприємство "Вода"). У вказаній квартирі з 2002 року встановлено прилади обліку холодної і гарячої води, за даними яких споживачам до 1 серпня 2008 року проводилося нарахування оплати за послуги з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення, та до 2009 року - за послуги з централізованого водопостачання гарячої води. Позивачі по теперішній час оплачують послуги з централізованого водопостачання холодної та гарячої води та водовідведення за показаннями лічильника, що не заперечується сторонами. Також не заперечується, підтверджується платіжними повідомленнями, направленими позивачам КП "Харківводоканал" та КП "ХТМ", що починаючи з 2008-2009 років та протягом 2014 року нарахування позивачам за послуги з централізованого гарячого та холодного водопостачання, централізованого водовідведення проводяться виходячи із встановлених тарифів та норм споживання на одну особу без врахування даних лічильників. 12 лютого 2015 року представниками ТОВ «КП Вода» виконані роботи з демонтажу квартирних засобів обліку води для проведення повірки за адресою: АДРЕСА_1 , про що був складений акт перевірки вузла обліку.

05 березня 2015 року проведено повірку засобів обліку холодної води. Згідно свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки ДП «Харківстандартметрології» засіб вимірювальної техніки обліку холодної води (М202203611) визнано придатним до застосування. За результатами повірки лічильник води Етw-v-15 заводський № 02132549 визнано не придатним до застосування про що було складено довідку про непридатність засобу вимірювальної техніки № КП 287948 від 05 березня 2015 року. За інформацією, викладеною у листі ТОВ «КП Вода» від 31 серпня 2020 року № 132 вузол розподільного обліку холодної води, який належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зберігається у ТОВ «КП Вода» відповідно до умов ГОСТ 15150-69. Також у листі зазначено, що показання вузла розподільного обліку холодної води не можуть застосовуватися для розрахунків за спожиті послуги, оскільки міжповірочний інтервал для приладів обліку води такого типу складає 4 роки, а остання повірка проводилася у 2015 році.

Також, при вирішенні спору судом зазначено, що саме відповідачі несуть відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у квартирі позивачів, його обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, оскільки ці дії входять до періодичної повірки. Включення до тарифів плати за повірку приладів обліку води, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки не залежить від дій позивача, оскільки стосується правових взаємовідносин відповідачів як виконавця послуг та органів державної влади і місцевого самоврядування, а позивачі мають право на безоплатну повірку, обслуговування і ремонт засобу обліку води. Колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні підстави для задоволення позову в частині зобов`язання КП «Харківводоканал» та КП «Харківські теплові мережі» провести обслуговування, ремонт та закінчити періодичну повірку квартирних засобів обліку в квартирі позивачів за адресою: АДРЕСА_1 силами відповідачів і за їх рахунок.

В свою чергу колегія суддів зазначала, що КП «Харківводоканал» та КП «ХТМ» не було доведено при розгляді в суді фактів несправності засобів обліку води як у суді першої інстанції, так і апеляційної інстанції. Також, позовна вимога про зобов`язання скасування заборгованості є передчасною з підстав часткового задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідачів провести ремонт та завершити періодичну повірку квартирних засобів обліку, оскільки після завершення періодичної повірки та демонтажу лічильників в квартирі позивачів та поставленні їх на облік виконавці послуг здійснюватимуть відповідну звірку проведених нарахувань за показаннями лічильників та сплаченими позивачами грошовими коштами за період неправильного нарахування Відповідачами оплати за послуги за нормами споживання, всупереч вимог п. 15 Постанови КМУ № 630, яким передбачено, що періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці.

Постановою державного виконавця Основянсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ від 25 червня 2024 року у зв`язку з фактичним виконанням закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 644/4820/20, виданого 03 жовтня 2023 року про зобов`язання КП «ХТМ» та КП «Харківводоканал» провести за власник рахунок обслуговування, ремонт та закінчити періодичну повірку квартирних засобів обліку холодної та гарячої води в квартири за адресою : АДРЕСА_1 .

Судовими рішеннями було встановлено, що з вини виконавців послуг не було завершено періодичної повірки квартирних засобів обліку води в квартирі позивачів, порушено встановлений Постановою Кабінету Міністрів МУ № 630 строк проведення періодичної повірки, у зв`язку з чим наявна заборгованість підлягає коригуванню відповідачами після виконання рішення суду по справі 644/4820/20 (том 1, а.с. 62).

Відповідно до ч. 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи, що вищевказаними судовими рішеннями встановлено обставини непроведення повірки лічильна ОСОБА_2 та ОСОБА_1 саме внаслідок дій КП «ХТМ» та КП «Харківводоканал», судова колегія вважає, що наведений позивачем розрахунок вартості послуг з постачання гарячої води, який зроблено на підставі встановлених норм споживання не є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону, що регулює спірні правовідносини.

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води задоволенню не підлягають.

Щодо заперечень відповідачів про недійсність договорів про надання послуг та відсутність підстав для стягнення абонентської плати за індивідуальним договором з постачання теплової енергії в розмірі 617,40 грн, абонентської плати за індивідуальним договором з постачання гарячої води в розмірі 340,80 грн, заборгованості за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період в розмірі 52,70 грн, заборгованості за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання в розмірі 17,14 грн, то суд керується таким.

Пунктами 33, 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року за № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 р. № 1022), передбачено, що плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:

плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;

плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України;

плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Відповідно до Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15 серпня 2019 року № 219) технічне обслуговування складається з комплексу робіт, спрямованих на підтримку справності елементів систем чи завданих параметрів та режимів роботи обладнання внутрішньобудинкових систем за допомогою огляду, налагодження, регулювання і випробування систем, заміни швидкозношуваних елементів, заправки витратними матеріалами змащення тощо.

Обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку (далі - внутрішньобудинкові системи) здійснюється виконавцем та включає комплекс робіт з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових систем від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення протягом усього періоду їх експлуатації.

Відповідно до Публічного договору з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної власності та інших форм власності від 01 липня 2022 року виконавцем зазначено - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», та вказаний договір укладено з метою надання послуг з технічного (у тому числі аварійного) обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Пунктом 6 Публічного договору від 01 липня 2022 року визначено, що технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання проводиться відповідно до адрес будинків, зазначених у Додатку 1 та включає комплекс робіт, які визначені на підставі Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10 серпня 2004 року № 150.

У пункті 7 Публічного договору від 01 липня 2022 року зазначено, що технічне обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання житлового будинку та аварійне обслуговування здійснюється Виконавцем на ділянці мереж внутрішньобудинкової системи від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового приміщення).

У пункті 8 Публічного договору від 01 липня 2022 року зазначено, що технічне обслуговування внутрішньобудинкової системи теплопостачання та поточний ремонт здійснюється Виконавцем відповідно до переліку адрес будинків (додаток 1) та включає в себе перелік послуг, зокрема, послуги з укріплення теплової ізоляцій трубопроводів (за потребою); усунення пошкоджень внутрішньобудинкових систем, усунення течії на трубопроводах, приладах та арматурі (при виявленні недоліків); усунення пошкоджень ізоляції на трубах теплопостачання після заміни невеликих ділянок трубопроводу (за потребою); проведення аварійно-відновлювальних робіт на внутрішньобудинкових системах теплопостачання (при виявленні недоліків); забезпечення регулярного проведення технічного огляду внутрішньобудинкових систем теплопостачання, складання опису несправностей систем, що підлягають усуненню. Необхідність регулярного здійснення опису є основою для складання переліків ремонтних робіт капітального характеру, профілактики і підготовки систем до наступного експлуатаційного періоду (два рази на рік, навесні та восени).

Згідно з пунктами 12-15 Публічного договору вартість послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкової системи теплопостачання обраховується окремим кошторисом по кожному багатоквартирному будинку, плата за послугу включається до єдиного рахунку на оплату послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Зважаючи, що на КП «ХТМ» покладено обов`язок щодо здійснення контролю за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкових мереж та вжиття заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, що відповідає вимогами чинного законодавства, висновки суду першої інстанції про стягнення заборгованості за надані послуги є обґрунтованими.

Щодо застосування наслідків спливу позовної давності, то судова колегія не вбачає підстав для їх застосування з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України від 17 березня 2020 року № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19» (далі Закон № 540-ІХ), який набрав чинності 02 квітня 2020 року продовжено позовну давність на період карантину.

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

Виходячи з наведеного, наслідки спливу позовної давності може бути застосовано лише до платежів, строк сплати яких був визначений до 20 березня 2017 року, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що КП «ХТМ» пропущено строк звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено до стягнення 3923,56 грн заборгованості за послугу з постачання гарячої води.

При вирішенні спору судом першої інстанції було застосовано наслідки спливу строку позовної давності до заборгованості, нарахованої до 02 квітня 2017 року у розмірі 2218,64 грн та стягнуто борг у розмірі 3923,56 грн - 2218,64 грн = 1704,92 грн. Всього судовим рішення стягнуто заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, абонентської плати за індивідуальним договором з постачання теплової енергії, абонентської плати за індивідуальним договором з постачання гарячої води, за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та гарячої води за період з 02 квітня 2017 року по 31 травня 2024 року в розмірі 17601,11 грн, а з урахуванням статті 625 ЦК України - 18865,43 грн.

Між тим, зважаючи на позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води задоволенню не підлягають, розмір заборгованості за надані позивачем послуги, що підлягає стягненню з відповідачів, має бути зменшено на 1704,92 грн, а саме з 17601,11 грн до 15896,19 грн, а загальний розмір боргу з 18865,43 грн до 17160,51 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу то суд керується таким.Матеріали справи свідчать, що 30 серпня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Авіловою О.М. укладено договір про надання правничої допомоги, предметом якого є забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта в суді першої інстанції з приводу спору з КП «ХТМ» відносно заборгованості за послуги гарячої води та теплопостачання (опалення) (том 1, а.с. 91-92)

Відповідно до Додатку № 2 до вказаного договору адвокатом надано такі послуги: Он-лайн консультації клієнта, підготовка звернень, листів пояснень та інших процесуальних документів та додатків, узгодження правової позиції, подання підготовлених документів 4 год, 8000 грн, представництво та захист інтересів Калантар`ян Н.І. (участь у судових засіданнях) 4 год., 8000 грн, всього - 16000 грн (том 1, а.с. 187).

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною 2 цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Як установлено в частині 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.

Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).

Зважаючи, що адвокат Авілова О.М. приймала участь у розгляді справи, здійснювала представництво інтересів ОСОБА_1 судова колегія вважає, що наявні підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу.

Між тим, при вирішенні спору у частині стягнення витрат на правничу допомогу судова колегія враховує, що позовні вимоги КП «ХТМ» задоволено частково (а саме - 66,62 %), що є підставою для пропорційного зменшення суми вказаних витрат. Також, зважаючи на характер спору стягнення заборгованості за комунальні послуги та усталеність судової партики у цій категорії справ, суд апеляційної інстанції вважає, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 16000 грн не є такими, що відповідають засадам розумності та обґрунтованості.

Отже, оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності, обсяг підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, судова колегія вважає, що стягненню підлягає 3000 грн витрат на правничу допомогу.

Заперечення позивача що заява про стягнення судових витрат містить вимоги про стягнення витрат на користь представника відповідача спростовується змістом самої заяви, яка містить вимогу про відшкодування витрат, що понесені відповідачкою без зазначення, що такі витрати підлягають стягненню на користь адвоката.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення загальної суми заборгованості на 1704,92 грн, а саме з 18865,43 грн до 17160,51 грн. Також, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню шляхом ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду з позовною заявою КП «ХТМ» сплачено 3028 грн ( том 1, а .с. 3).

При звернення з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплачено 3633,60 грн (том 1, а. с. 231 зворот).

Зважаючи, що позовні вимоги підприємства задоволено частково, а саме на 66,62 % (17160,51 /26149,81) х100%, КП «ХТМ» має бути відшкодовано 993,49 грн кожним відповідачем.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково (1704,92 / 26149,84 х 100% =6,52 %, відповідачці має бути відшкодовано 236,91 грн (3633,60 х 6,52%).

За частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин з відповідачів на користь КП «ХТМ» підлягає стягненню: ОСОБА_1 993,49 236,91 грн = 756,58 грн судового збору, ОСОБА_2 - 993,49 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2024 року змінити.

Зменшити розмір заборгованості, що підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» за послуги теплопостачання з 18865,43 грн до 17160 (сімнадцять тисяч сто шістдесят) грн 51 коп.

Зменшити розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі з 1074,65 грн до 993 (дев`ятсот дев`яносто три) грн 49 коп.

Зменшити розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» з 1074,65 грн до 756 (сімсот п`ятдесят шість) грн 58 коп.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (м. Харків, вул. мефодіївська, 11, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 3000 (три тисячі) грн витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23 травня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

А.І. Люшня