РІШЕННЯ

іменем України

08 травня 2025 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя Овдієнко В. В.

секретар судового засідання - Литвин А. Є.,

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільної часткової власності на житловий будинок,

у с т а н о в и в:

20.05.2024 ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву до ОСОБА_3 з наступними вимогами: - визнати право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 50,4 кв.м, житловою площею 20,7 кв.м, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :00:002:0007 за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках - по 1/2 частці кожному; - стягнути з відповідача судові витрати.

На обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить на праві власності, по 1/2 частці кожному, земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер :00:002:007, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 без отримання згоди позивача та попередніх співвласників побудував на земельній ділянці житловий будинок. При цьому, на вимогу позивача, в якості правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок відповідач надав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 249110176 від 20.03.2021, у якому зазначено, що житловий будинок знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :00:003:0037 (реєстраційний № 217), яка перебуває у власності відповідача, хоча на зазначеній земельній ділянці відсутні будь-які будівлі та споруди, що підтверджується Планом-схемою земельних ділянок, які є суміжними.

Відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Без згоди співвласника ОСОБА_1 самочинно побудував житловий будинок та встановив посеред земельної ділянки огорожу, якою повністю перекрив доступ (прохід) до іншої частини спільної земельної ділянки, чим обмежив позивачу доступ та користування всією площею земельної ділянки. Відповідач ніколи не узгоджував з позивачем ні план розподілу земельної ділянки, ні порядок користування нею. Окрім цього, ні позивач, ні її попередні співвласники не надавали згоди відповідачу на будь-яке будівництво на земельній ділянці, яка знаходиться у спільній частковій власності позивача та відповідача. Належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 03.06.2024 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 03.07.2024.

26.06.2024 представник позивача ОСОБА_2 надіслав до суду заяву про вступ у справу як представника, та клопотання про надання можливості участі у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

02.07.2024 представник відповідача ОСОБА_4 через систему "Електронний суд" надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне.

З 2007 року ОСОБА_3 є співвласником 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер :00:002:0007, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження чого надаю копію державного акта на право власності на земельну ділянку від 06.06.2007.

Також факт належності відповідачу вказаної земельної ділянки засвідчений і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 226172206 від 30.09.2020.

На вказаній земельній ділянці відповідачем було збудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Будівництво вказаного будинку та введення його до експлуатації було завершено у березні 2021 року, що підтверджується інформацією з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №249110176, сформованого 20.03.2021, згідно якого декларація про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ХК39 була видана Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області 15.03.2021.

На підставі виданої декларації про готовність об`єкта до експлуатації 18.03.2021 за відповідачем було зареєстровано право власності на збудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Тобто, будівництво будинку, введення його в експлуатацію та реєстрація права власності на нього були завершені у березні 2021 року.

При цьому, будівництво будинку було здійснено саме на відведеній для цього земельній ділянці, а саме: з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, співвласником якої відповідач був та залишається, на підставі чого він мав безумовне право володіння та користування земельною ділянкою, у тому числі шляхом здійснення будівництва об`єкта нерухомого майна на ній.

Враховуючи те, що: будівництво будинку було здійснено на відведеній для цього земельній ділянці, а саме: з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва; відповідач в період будівництва житлового будинку, його завершення та реєстрації права власності був її співвласником, яким і залишається, на підставі чого мав право володіння та користування земельною ділянкою, у тому числі шляхом здійснення будівництва об`єкта нерухомого майна на ній; попередні співвласники не висловлювали жодних заперечень проти будівництва житлового будинку відповідачем на спільній земельній ділянці та погоджувалися з вказаним фактом і його розміщенням на ній, фактично надали свою згоду на будівництво; позивач не була співвласником земельної ділянки в період будівництва житлового будинку та його завершення, у зв`язку з чим і не могла надавати згоду на будівництво, а наразі її незгода не має жодного юридичного значення, оскільки право власності на житловий будинок вже виникло, а за відсутності заперечень під час його будівництва і завершення попередні співвласники не висловили жодних заперечень, фактично погодилися на його спорудження на спільній земельній ділянці, слід констатувати, що його було побудовано на відведеній земельній ділянці за згодою інших співвласників; будинок збудовано за наявності відповідних документів, які давали право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту (на підтвердження чого надано копію будівельного паспорту та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, і про що також свідчить факт введення будинку в експлуатацію); будівництво здійснено з дотриманням будівельних норм і правил; відсутній факт порушення прав позивача, як співвласника, який набув право спільної часткової власності на земельну ділянку вже з розташованим на ній житловим будинком, право власності на який набуто у встановленому законом порядку відповідачем, про що позивач був обізнаний та на що погоджувався, відсутні підстави для віднесення житлового будинку до об`єкта самочинного будівництва та відповідно не має підстав для виникнення у позивача прав вимоги на нього у визначеному ст. 376 ЦК України порядку.

В даному спорі слід розглядати момент набуття відповідачем права власності на житловий будинок в часі.

Зважаючи на те, що позивач набула право власності на частку спільної земельної ділянки вже після виникнення у відповідача права на житловий будинок, яке вже існувало на той момент і не може порушуватися чи скасовуватися, оскільки є таким, що виникло законно, то вона не може посилатися на жодні підстави для його спростування, позаяк, таке право відповідача вже існує і не може бути порушеним. До того ж у позивача немає і жодних правових підстав заперечувати проти такого права відповідача на житловий будинок.

Дії позивача щодо безпідставних позовних вимог слід розглядати з урахуванням принципів добросовісності і справедливості, які є невід`ємними критеріями при застосуванні принципу верховенства права, який гарантує непорушність права власності особи відповідача на створене і набуте ним майно. Просив у задоволенні позову відмовити.

Крім того, до відзиву на позовну заяву долучено клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

03.07.2024 за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 підготовче засідання відкладено на 16.08.2024.

17.07.2024 представник позивача ОСОБА_2 через систему "Електронний суд" надіслав відповідь на відзив, де зазначив, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують те, що відповідач мав право здійснювати будівництво виключно на земельній ділянці з кадастровим номером :00:003:0037, одноособовим власником якої він є.

Позиція відповідача спростовується наступними фактами: первісним документом є будівельний паспорт, у зв`язку з чим відповідач був достеменно обізнаний про те, що він має право отримати дозвіл на будівництво житлового будинку не на будь-якій земельній ділянці, а виключно на земельній ділянці з кадастровим номером :00:003:0037; будівництво об`єктів, які належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), здійснюється у декларативному порядку, у зв`язку з чим саме відповідач (як замовник) несе відповідальність за повноту і достовірність даних, зазначених у поданому ним повідомленні про початок виконання будівельних робіт (ст. 36 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", пункти 13-15 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою КМУ № 466 від 13.04.2011). При цьому, у затвердженій формі Повідомлення передбачено, що замовник повідомляє орган держархбудконтролю, що "Мені відомо, що за подання не в повному обсязі та недостовірних даних, зазначених у цьому повідомленні, та виконання будівельних робіт з порушенням вимог, визначених проектною документацією (у разі розроблення проекту на підставі будівельного паспорта), державними будівельними нормами, стандартами і правилами, встановлена відповідальність відповідно до закону"; згідно інформації, наявній на Єдиному порталі державних послуг "ДІЯ" (https://diia.gov.ua/services/povidomlennya-pro-pochatok-budivelmh-robit) під час подання Повідомлення про початок виконання будівельних робіт (пункт 5) заявник попереджається про те, що "Якщо земельна ділянка перебуває у спільній власності, вам необхідно зазначити контактні дані співвласників з метою отримання ними сповіщень про необхідність підписати повідомлення"; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, які здійснено на підставі будівельного паспорта, здійснюється у декларативному порядку, у зв`язку з чим саме відповідач (як замовник) несе відповідальність за повноту і достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації готовності об`єкта до експлуатації (ч. 1 ст. 39 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", пункти 16-18 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою КМУ № 461 від 13.04.2011). При цьому, у затвердженій формі Декларації передбачено, що замовник повідомляє орган держархбудконтролю, що "Мені відомо, що за подання не в повному обсязі та недостовірних даних, зазначених у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, встановлена відповідальність відповідно до закону".

Згідно інформації, наявній на Єдиному порталі державних послуг "ДІЯ" (https://diia.gov.ua/services/deklaraciya-pro-gotovnist-do-ekspluataciyi-obyektiv-ss1), під час подання Декларації про готовність до експлуатації об`єктів СС1 (пункт 5) заявник попереджається про те, що "Якщо земельна ділянка перебуває у спільній власності - співвласники отримають сповіщення про підписання декларації".

Таким чином, вищезазначеними нормативними документами саме на відповідача, як замовника, покладено обов`язок надавати повні і достовірні дані щодо об`єкта будівництва, а відтак спростовуються твердження відповідача, що допущені у документації помилки є наслідком дій відповідних державних органів.

Поведінка відповідача не відповідає принципу добросовісності та викликає сумніви у тому, що відповідач впродовж будівництва та оформлення численних документів власноруч не помітив, що будівництво здійснюється на іншій земельній ділянці, ніж та, яка зазначена у документах.

Саме відповідач повинен протягом трьох робочих днів подати виправлені (достовірні) дані щодо інформації, яка потребує змін, для внесення їх до реєстру органом державного архітектурно-будівельного контролю. Однак, дані з ЄДССБ свідчать, що відповідач до теперішнього часу ніяких заяв про внесення виправлень (достовірних) даних щодо інформації, яка потребує змін, не подавав.

За таких обставин твердження відповідача, що він не відповідає за правильність складення документації, суперечать вимогам чинного законодавства, а дії відповідача свідчать лише про цілеспрямоване введення в оману відповідних державних органів щодо фактичних обставин будівництва спірного житлового будинку, як щодо самого об`єкту будівництва, так і щодо наявності співвласників земельної ділянки, на якій фактично здійснюється самочинне будівництво.

З огляду на вищенаведене вбачається, що спірний житловий будинок є самочинним будівництвом, право власності на який відповідач набув всупереч вимогам чинного законодавства.

17.07.2024 представник відповідача ОСОБА_4 надіслав письмові пояснення.

16.08.2024, 24.09.2024 за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4 підготовче засідання відкладено, востаннє на 01.10.2024.

01.10.2024 ухвалами суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10:30 годину 06.11.2024.

06.11.2024 судовий розгляд відкладено за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4 на 13.01.2025.

06.11.2024 від представника відповідача ОСОБА_4 через систему "Електронний суд" надійшла заява, в якій він просив судовий розгляд відкласти у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання. Подальший розгляд справи просив проводити в режимі відеоконференції. Підтримав заперечення проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву. Зауважив, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 17.10.2024 у справі № 621/3490/21 задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 , а саме: Проведено поділ в натурі належних на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 земельних ділянок :00:002:0007 та :00:01:000:0330, відповідно до варіанту поділу №1 висновку судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи №11353/24113, виділивши ОСОБА_3 по 1/2 належних йому часток зі складу земельних ділянок, що є у спільній частковій власності, площею 0,1 га, кадастровий номер :00:002:0007, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1,3734 га, кадастровий номер :00:01:000:0330, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Миргороди. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровими номерами :00:002:0007 та :00:01:000:0330.

06.11.2024 за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4 відкладено судовий розгляд.

08.01.2025 відповідач ОСОБА_3 надіслав заяву з відомостями про неможливість прибуття до суду та письмовими поясненнями по суті справи, в яких підтримав позицію свого представника.

13.01.2025 судовий розгляд відкладено за заявою відповідача, проти якої не заперечував представник позивача ОСОБА_2 , на 17.02.2025.

Після повторного автоматизованого розподілу справи, пов`язаного із звільненням ОСОБА_5 з посади судді Зміївського районного суду Харківської області, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 16.01.2025 № 76/0/15-25 "Про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Зміївського районного суду Харківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку", 21.01.2025 для розгляду справи визначено суддю Овдієнка В. В., та судовий розгляд призначено на 14.03.2025.

06.03.2025 від відповідача ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, в яких просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив про те, що рішення суду у справі № 621/3490/21 не набрало законної сили, оскільки триває апеляційний розгляд.

14.03.2025 за заявою відповідача ОСОБА_3 відкладено судовий розгляд на 08.05.2025.

08.05.2025 представник позивача ОСОБА_2 надіслав клопотання про долучення до матеріалів справи - копії ухвали Харківського апеляційного суду від 08.04.2025 у справі № 621/3490/21.

08.05.2025 під час судового розгляду представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 повторно не з`явився в судове засідання, при цьому повідомлявся повісткою, направленою на його номер телефону НОМЕР_1 (а. с. 225), заяв про відкладення судового розгляду не подавав.

Представник відповідача ОСОБА_4 у заяві від 11.03.2025 просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Вислухавши представника позивача, дослідивши доводи заяв по суті спору, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

За відомостями інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 284286888 від 11.11.2021, № 375732980 від 24.04.2024, земельна ділянка з кадастровим номером :00:002:0007, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, перебуває у спільній частковій власності по 1/2 частці ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Право власності за ОСОБА_3 зареєстроване 24.09.2020 о 14:54:59 годині на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД № 057562, виданий 06.06.2007 Тимченківською сільською радою. Право власності за ОСОБА_1 зареєстроване 18.10.2021 об 11:51:35 годині на підставі Договору дарування, виданого 18.10.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л. М., серія та номер: 3453 (а. с. 7, 81).

Даними копії Державного акта на право власності на земельну ділянку ЯД № 057562, виданого 06.06.2007 Тимченківською сільською радою, підтверджується, що ОСОБА_6 належить 1/2 частка земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , інша 1/2 частка належала ОСОБА_7 (а. с. 86, 87).

Згідно плану-схеми земельних ділянок (з будівлями) вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:002:0007, поділена на дві частини, одна з яких містить відомості про будинок (а. с. 9).

За відомостями інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 375732980 від 24.04.2024, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 249110176 від 20.03.2021, вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрував 18.03.2021 о 15:11:01 годині право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, як об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :00:003:0037. Під час державної реєстрації ОСОБА_3 було подано: декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ХК 39, видану 15.03.2021 Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області (а. с. 10-13).

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого 26.01.2021 ТОВ "МАШБУДТОРГ", ОСОБА_3 здійснив замовлення технічної інвентаризації вказаного будинку (а. с. 14-16).

Також, ОСОБА_3 09.06.2020 було видано будівельний паспорт на будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :00:003:0037, в якому відображено вільну від забудови земельну ділянку :00:002:0007, яка перебувала у власності ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а. с. 17, 18, 83).

З витягів з Портала Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :00:003:0037, збудовано будинок садибного типу (власними силами). Початок будівельних робіт відбувся 24.11.2020 (а. с. 19-22).

Даними копії довідки ФО-П ОСОБА_9 вих. № б/н від 15.05.2024 підтверджується, що ймовірне значення ціни домоволодіння, яке складається з житлового будинку загальною площею 50,4 кв.м (житлова площа 20,7 кв.м) та земельної ділянки площею 0,1 га (кад. № :00:002:0007, цільове призначення: для індивідуального дачного будівництва) за адресою: АДРЕСА_1 , становить 390 700 грн 00 коп., з яких: житловий будинок - 232 000 грн 00 коп.; земельна ділянка 158 700 грн 00 коп. (а. с. 23).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ст. 363 ЦК України частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін.

Частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Статтею 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Як видно зі змісту зазначеної вище інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 284286888 від 11.11.2021, № 375732980 від 24.04.2024, позивач ОСОБА_1 набула право власності на 1/2 частку земельної ділянку з кадастровим номером :00:002:0007, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, 18.10.2021 об 11:51:35 годині на підставі Договору дарування, виданого 18.10.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л. М., серія та номер: 3453 (а. с. 7, 81).

Сторонами у заявах по суті справи не заперечувалося, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, як об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :00:002:0007.

Водночас, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 375732980 від 24.04.2024, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 249110176 від 20.03.2021, відповідач ОСОБА_3 зареєстрував 18.03.2021 о 15:11:01 годині право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, як об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ХК 39, видану 15.03.2021 Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області.

Державна реєстрація житлового будинку була проведена на підставі декларації ДАБІ у Харківській області про готовність об`єкта до експлуатації, отже у суду відсутні підстави вважати, що відповідач ОСОБА_3 самочинно побудував житловий будинок.

Позивач ОСОБА_1 набула 18.10.2021 право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0007, тобто після спливу майже шести місяців після реєстрації права власності ОСОБА_3 на житловий будинок та введення його в експлуатацію. Тобто, на момент одержання в дар частки земельної ділянки, фактично на цій ділянці житловий будинок вже був розташований і на нього оформлене право власності за відповідачем. Отже ОСОБА_1 і не могла висловлювати будь-яких заперечень щодо будівництва житлового будинку. А водночас, ОСОБА_1 і не відмовилася від отримання в дар частки земельної ділянки, на якій фактично розташоване нерухоме майно, яке належить іншому співвласнику земельної ділянки.

Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень від попереднього співвласника земельної ділянки щодо розташування на ній збудованого ОСОБА_3 житлового будинку.

Під час судового розгляду представник позивача ОСОБА_2 повідомив, що позивач ОСОБА_1 не відвідувала земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:0007, не знала про існування на цій земельній ділянці житлового будинку відповідача, а дізналася про це лише під час судового розгляду справи за позовом ОСОБА_3 про реальний поділ земельної ділянки.

Отже, спірний житловий будинок не може вважатися самочинно збудованим на земельній ділянці позивача, оскільки ОСОБА_3 , будучи співвласником цієї земельної ділянки збудував спірну нерухомість та зареєстрував своє право власності ще до набуття права власності на частку земельної ділянки позивачкою ОСОБА_1 .

За таких обставин, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільної часткової власності на житловий будинок є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, пов`язаних з отриманням доказів, та на професійну правничу (правову) допомогу, у разі відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільної часткової власності на житловий будинок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Повне рішення складено 16.05.2025.

Головуючий: В. В. Овдієнко