Провадження №2-др/523/42/25
У Х В А Л А

"15" травня 2025 р. м. Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

за участі секретаря судового засідання Бєлік Л.В.

розглянувши у відкритому судового засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу суду 25.04.2025 року (вх. № 15454) надійшла заява за підписом ОСОБА_1 про стягнення з позивача судових витрат та клопотання про поновлення пропущеного строку на подачу заяви.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що згідно ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заяви вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

В судове засідання сторони не з`явились, представник позивача просила відкласти слухання справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Не явка повідомлених сторін не перешкоджає розгляду заяви про розподіл судових витрат.

Розглядаючи заяви щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

В провадженні Пересипського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Ухвалою суду від 10 червня 2024 року було задоволено клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» Царюк Марії Зенонівни про залишення без розгляду частини позовних вимог.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу залишено без розгляду.

Скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2023 року, а саме: арешт - квартири загальною площею 50,8 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100; -машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 10,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100; -машиномісце № НОМЕР_2 , загальною площею 13, 8 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100.

Продовжено розгляд справи за позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

На адресу суду 19.06.2024 року (вх. № 4296) надійшла заява представника відповідач про розподіл судових витрат. В обґрунтування заяви представник зазначив, що відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України - у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Та, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. До відзиву на позовну заяву було надано попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у розмірі: 30 000 гривень.

До заяви про розподіл витрат на правничу допомогу представником надані платіжне доручення на суму: 15 000 грн., 2 000 грн., та 4 000 грн.

На адресу суду 08.07.2024 року (вх. № 4637) надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат на правничу дорогу за підписом представника позивача Царюк М.З. Згідно поданої заяви представник позивача зазначила, що у вказаній справі суд навіть не перейшов до розгляду справи по суті, та просить зменшити розмір витрат до 1 500 грн.

Ухвалою суду від 12 липня 2024 - у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сігнаєвського Андрія Олеговича про розподіл судових витрат відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, представником ОСОБА_1 адвокатом Сігнаєвським Андрієм Олеговичем було подано апеляційну скаргу.

Так, відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 10.04.2025 року апеляційну скаргу задоволено частково. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12.07.2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу залишено без розгляду.

У постанові апеляційній суд зазначив, що «…представник ОСОБА_3 , звертаючись до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою про ухвалення додаткового рішення та надаючи докази, не заявив окремого клопотання про поновлення строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Заява про розподіл судових витрат клопотання про поновлення строку також не містить.

Передбачений частиною шостою статті 142 ЦПК України п`ятнадцятиденний строк встановлено для суду, протягом якого він може вирішити питання про розподіл витрат у випадку залишення позову без розгляду, а не для учасника судового процесу, протягом якого він повинен подати докази понесених витрат.

Отже, у цій справі сторона відповідача повинна була дотримуватись частини восьмої статті 141 ЦПК України, адже вимога щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, де судові дебати відсутні.

Водночас заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (аналогічний висновок викладений у пунктах 57-58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ураховуючи викладене колегія суддів вважає, що всупереч частині восьмій статті 141 ЦПК України відповідач подав до суду докази понесених судових витрат на професійну правничу допомогу 18.06.2024 року, в той час як передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденний строк для їх подання закінчився 17.06.2024 року. Вимог про поновлення пропущеного процесуального строку відповідачем не заявлено. Положення частини восьмої статті 141 ЦПК України мають імперативний характер та зобов`язують суд залишити без розгляду таку заяву (клопотання).

Проте суд першої інстанції не врахував зазначені вище обставини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для залишення заяви від імені якої діє представник Сінгаєвський Андрій Олегович, про розподіл судових витрат без розгляду.»

Звертаючись до Пересипського районного суду з заявою про розподіл судових витрат ОСОБА_1 надала разом з вищевказаною заявою заяву про поновлення строку на подачу доказів понесених судових витрат. Відповідно до якої зазначила, що відповідно до положення ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк.

ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду апеляційної скарги (в апеляційній інстанції) з`ясувалось що заяву про розподіл судових витрат було подано із запізненням на один день, та не через «Електронний суд», що стало підставою для скасування попередніх рішень і залишення заяви про розподіл судових витрат без розгляду.

Отже, з урахуванням викладеного заявник просить поновити строк на подачу доказів на підтвердження судових витрат та заяви про їх розподіл.

Вирішуючи питання щодо поновлення строку на подання заяви, суд виходить з наступного.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 127 ЦПК України).

Згідно ч. 4 ст. 127 ЦПК України Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Як встановлено судом, та зазначено у постанові Одеського апеляційного суду від 10.04.2025 року, строк на подання заяви про розподіл судових витрат було пропущено на 1 день.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч.6 ст.142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч.9 ст.141 цього Кодексу.

Згідно ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Відповідно до роз`яснень, які міститься у п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Суд зазначає, що залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Разом з тим, заява представника відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено, як необґрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації. Під час розгляду справи судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав, зокрема права на подання відзиву на позовну заяву та права звернення за правничою допомогою.

Необґрунтовані дії позивача є єдиною підставою для покладення на позивача обов`язку компенсувати витрати, що здійснені відповідачем, як це передбачено ч.5 ст.142 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявником не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

За таких обставин, заява про компенсацію судових витрат відповідача на правову допомогу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 44, 127, 133, 141, 142, 247, 258, 260, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на подання заяви про розподіл судових витрат.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя: