Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа №: 528/132/25
Провадження № 2/528/232/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 травня 2025 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вітківського М.О.,

при секретарі Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гребінка без технічної фіксації засобами в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість за договором позики в сумі 9 410,00 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день фактичного виконання рішення суду. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

В обґрунтування позову вказує, що 04.02.2022 між Первісним позикодавцем ОСОБА_3 та позичальником ОСОБА_2 було укладено договір позики. Відповідно до умов договору позики, первісний позикодавець ОСОБА_3 передав, а Відповідач ОСОБА_2 прийняв в борг грошові кошти у розмірі 3800(три тисячі вісімсот) доларів США. Відповідач зобов`язувався повернути кошти до 09 травня 2022 року.

25.12.2024 між первісним позикодавцем ОСОБА_3 та новим позикодавцем ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду до Договору Позики від 04 лютого 2022. У зв`язку з укладанням додаткової угоди, право вимоги за Договором перейшло до позивача - ОСОБА_1 .

30.12.2024 позивачем, як новим позикодавцем на виконання п.1.3 Додаткової угоди, а також п.7.2 Договору та з метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача, кур`єрською доставкою (тренінг номер 840) направлено Лист-повідомлення про заміну позикодавця, а також Лист-вимогу щодо повернення позики.

Відповідач умов договору не виконав, протермінував повернення суми боргу на 1000 днів. Відповідно до п.5.2 Договору позики від 04 лютого 2022 року за порушення строків визначених Договором Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми.

Враховуючи вищевикладене, розрахунок заборгованості станом на 02.02.2025 складає загальну суму 9410 доларів:

1. Основна сума боргу 3800 доларів США

2. Пеня 3983.61 доларів США

3. Індекс інфляції 1305.37 доларів США

4. 3% річних 321.02 доларів США

Ухвалою судді Гребінківського районного суду Полтавської області від 13.02.2025 року відкрито спрощене позовне провадження за вищевказаною позовною заявою і призначено судове засідання на 10.03.2025 о 11-00 год.

10.03.2025 в зв`язку з неявкою сторін у судове засідання розгляд справи відкладено на 19.03.2025 о 09-30 год. Постановлено ухвалу суду про виклик відповідача у судові засідання через оголошення на офіційному веб порталі Судової влади України.

19.03.2025 року ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області відкладено судове засідання на 10 год 00 хв 03.04.2025 року, витребувано у позивача ОСОБА_1 оригінал боргової розписки від 04.02.2022 року про позику грошових коштів ОСОБА_2 у сумі 3 800,00 доларів США (а.с. 57-59).

31.03.2025 року позивачем ОСОБА_1 на виконання ухвали суду від 19.03.2025 року через АТ «Укрпошта» надіслано до суду оригінал боргової розписки від 04.02.2022 року про позику грошових коштів ОСОБА_2 у сумі 3 800,00 доларів США, оригінал договору позики, копію РНОКПП та паспорта відповідача з його підписом.

03.04.2025 року ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області відкладено судове засідання на 10 год 00 хв 29.04.2025 року, на підставі ч.7 ст. 81, ч.6 ст.95 ЦПК України витребувано у позивача ОСОБА_1 оригінал Додаткової угоди до Договору позики від 04.02.2022 року, укладеної 25.12.2024 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

10.04.2025 року на електронну пошту суду відповідач ОСОБА_2 надіслав фото документів на підтвердження того, що він є військовослужбовцем за призовом під час мобілізації.

29.04.2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи, з метою долучення до матеріалів справи оригіналу додаткової угоди. В той же день, на адресу суду через систему «Електронний суд» від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відвід головуючого судді Вітківського М.О. від розгляду вказаної цивільної справи.

Ухвалою судді від 29.04.2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Вітківського М.О. у вказаній цивільній справі відмовлено.

30.04.2025 року на виконання ухвали суду від 03.04.2025 року через АТ «Укрпошта» надіслано до суду оригінал Додаткової угоди до Договору позики від 04.02.2022 року, укладеної 25.12.2024 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

05.05.2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від позивача ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі щодо надання оригіналу додаткової угоди.

13.05.2025 року в судове засідання позивач не з`явився, він належним чином сповіщений про день і час розгляду справи; натомість від позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.

У судове засідання 13.05.2025 року відповідач не з`явився, він належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 04.02.2022 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Відповідно до розписки, написаної власноручно ОСОБА_2 , він отримав у борг від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 3800 (три тисячі вісімсот) доларів США, які зобов`язався повернути до 09 травня 2022 року без відсотків (а.с. 65-72).

Доказів на спростування факту укладення вказаного кредитного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано.

25.12.2024 між первісним позикодавцем ОСОБА_3 та новим позикодавцем ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду до Договору Позики від 04 лютого 2022. У зв`язку з укладанням додаткової угоди, право вимоги за Договором перейшло до позивача - ОСОБА_1 (а.с. 106-109).

30.12.2024 позивачем, як новим позикодавцем на виконання п.1.3 Додаткової угоди, а також п.7.2 Договору та з метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача, кур`єрською доставкою (тренінг номер 840) направлено Лист-повідомлення про заміну позикодавця, а також Лист-вимогу щодо повернення позики (а.с. 28-30).

Судом встановлено, що відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основної суми боргу не виконав ані перед позикодавцем ОСОБА_3 , ані перед ОСОБА_1 , який набув права вимоги на підставі додаткової угоди.

Доказів протилежного відповідачем до суду не надано.

Згідно із розрахунками заборгованості, проведеними позивачем ОСОБА_1 , відповідач має заборгованість в розмірі 9410 доларів: основна сума боргу 3800 доларів США; пеня 3983.61 доларів США; індекс інфляції 1305.37 доларів США; 3% річних 321.02 доларів США (а.с. 08-20).

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, які були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, істотними умовами договору позики є зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, які були ним отримані за договором, та строк повернення отриманих коштів.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Ч. 1 ст. 610 ЦК України передбачається, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: "Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України".

Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідач, не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором позики в установлені строки, ОСОБА_1 отримав право грошової вимоги до відповідача на підставі додаткової угоди.

Разом з тим, довідкою № 1928 від 03.04.2025 року підтверджено, що відповідач солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації. Тобто, відповідач є військовослужбовцем і на нього поширюються гарантії, пільги і привілеї, визначені законодавством, в тому числі і Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30 березня 2021 року №1357-IX, який набрав чинності 23 квітня 2021 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».

Останніми змінами, які набрали чинності 19 серпня 2022 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено словами «крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».

Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні діє з 18 березня 2014 року по теперішній час.

Статтею 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Аналіз п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону №1357-IX від 30 березня 2021 року, який набрав чинності 23 квітня 2021 року, свідчить про те, що пільги мають: - військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову; - військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, вирішено, зокрема оголосити та провести загальну мобілізацію.

Таким чином, на відповідача ОСОБА_2 , як на військовослужбовця, поширюються пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час його призову.

При цьому, за наявності позову про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом).

Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі №642/548/21.

За вказаних обставин, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення суми заборгованості, а саме основної суми боргу в розмірі 3800 (три тисячі вісімсот) доларів США у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день фактичного виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 274, 279, 259, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики в сумі 3800 (три тисячі вісімсот) доларів США у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день фактичного виконання рішення суду.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у сумі 3 935 (три тисячі дев`ятсот тридцять п`ять) грн 26 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Складання повного тексту судового рішення відкласти не більше як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи, і визначити кінцеву дату складення повного судового рішення 18.05.2025 року.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 16.05.2025 року.

Суддя М. О. Вітківський