Справа № 539/1876/25
Провадження № 2/539/931/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

у складі: головуючого судді Даценка В.М.,

за участю секретаря Шрейтер С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

У позові вказав, що з 12.02.2003 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який було розірвано рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.11.2023.

У період перебування у шлюбі ними був придбаний за договором купівлі

продажу будинок за адресою:

АДРЕСА_1 загальною площею 70,8 кв.м, житловою площею 43,2 кв.м. Право власності на весь будинок 1/1 частки було за домовленістю сторін зареєстровано на відповідачку, хоча будинок придбаний на спільні кошти подружжя.

В подальшому, під час шлюбу ними було значно збільшено площу домоволодіння шляхом добудови та реконструкції. Будівництво тривало в період з 2004 по 2007 року.

30.01.2025 року відповідачкою було зареєстровано право власності на житловий

будинок садибного типу

АДРЕСА_1 загальною площею 343,9 кв.м., житловою 155,1 кв.м.

Оскільки площу будинку було значно збільшено, то нотаріальний поділ через спільну

заяву колишнього подружжя є неможливим.

На підставі вищевикладеного, позивач прохає суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1 загальною площею 343,9 кв.м., житловою площею 155,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 040 та визнати за ним ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину даного житлового

будинку садибного типу.

У відзиві на позов відповідачка позов визнала, прохає розгляд справи провести без її участі (а.с.30-31).

Позивач та його представниця адвокат Попова І.П. у судове засідання не з`явилися, направивши до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що сторони з 12.02.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.11.2023, що набрало законної сили 18.12.2023 (а.с.8-10).

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, сторонами був придбаний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 70,8 кв.м, житловою площею 43,2 кв.м. Даний будинок було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.2003, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Ставицькою Л.Г. (а.с.11). Право власності на даний житловий будинок зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 (а.с.12).

В подальшому, під час шлюбу сторонами було значно збільшено площу домоволодіння шляхом добудови та реконструкції. Даний факт не заперечується відповідачкою, що вбачається з її відзиву яким вона позов визнала в повному обсязі.

30.01.2025 року відповідачкою було зареєстровано право власності на житловий

будинок садибного типу

АДРЕСА_1 загальною площею 343,9 кв.м., житловою 155,1 кв.м. (а.с.13,14).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежновід того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута на час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України).

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17.

Враховуючи викладене, презумпцію спільності права власності подружжя, оскільки будинок за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана під час перебування сторін у шлюбі, вона належить їм на праві спільної сумісної власності.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. (ст.70 СК України).

Наявні у справі докази не дають суду підстави для відступлення від рівності часток подружжя, тому житловий будинок за вищевказаною адресою підлягає поділу в рівних частках.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до заяви позивача (а.с.3) останній судові втирати залишає за собою, разом з тим, оскільки відповідачка до початку розгляду справи по суті позов визнала, то згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 60-61, 69-71 СК України, ст.ст. 4-13, 133, 141, 142, 263, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) про поділ спільного майна задовольнити.

Визнати житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1 загальною площею 343,9 кв.м., житловою площею 155,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 040 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житловий будинку садибного типу АДРЕСА_1 загальною площею 343,9 кв.м., житловою площею 155,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 040.

Повернути позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, в розмірі 7 469 грн. 48 коп. відповідно до квитанції № АТ «Райффайзен Банк» від 02.04.2025.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Полтавського апеляційного суду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М. Даценко