Справа №:755/3389/25
Провадження №: 2-з/755/117/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2025 р. місто Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді САВЛУК Т.В., секретарі Лазоренко Н.В., розглянувши в підготовчому судовому засіданні, залі суду, заяву представника позивача - адвоката Кононенко О.І. про забезпечення позову, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з вимогами: «Визнати недійсним , з моменту його укладання, Договір дарування від 15 лютого 2017 року, серія та номер 927, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Наталією Миколаївною. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності 19034346 від 15 лютого 2017 року о 17:34:45, що винесено приватним нотаріусом Козаєвою Наталією Миколаївною, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ, про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м):155,5, житлова площа (кв.м):89,5, за ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер РНОКПП НОМЕР_1 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ».

13 березня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

15 травня 2025 року (вх. № 27702) представник позивача - адвоката Кононенко О.І. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, просив з метою забезпечення позову накласти заборону на проведення будь-яких реєстраційних дій з приводу відчуження нерухомого майна, а саме - квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності 19034346 від 15 лютого 2017 року о 17:34:45, що винесено приватним нотаріусом Козаєвою Наталією Миколаївною, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ, з внесенням такої заборони до реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

16 травня 2025 року на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву представника позивача - адвоката Кононенко О.І. про забезпечення позову передано в провадження судді Дніпровського районного суду міста Києва Савлук Т.В.

Позивач та представник позивача в підготовче засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутності позивача та його уповноваженого представника.

Представник відповідачів - адвокат Тоцька А.О. в підготовчому судовому засіданні висловила свої заперечення щодо задоволення поданої заяви та обраного позивачем виду забезпечення позову, вважає заяву безпідставною та необґрунтованою.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні підтримала позицію представника щодо безпідставності та необґрунтованості заяви про забезпечення позову.

Інші учасники цивільного процесу не з`явилась, про дату слухання справи повідомлені належним чином.

Вивчивши матеріали заяви представника позивача - адвоката Кононенко О.І. про забезпечення позову, оцінивши наведені позивачем підстави для вжиття заходів забезпечення позову та заперечення сторони відповідача, суд приходить до наступних висновків.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. (ст. 2 Цивільного процесуального кодексу Україна)

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, його метою є хоча і негайні, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Виходячи з положень п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії та встановлення обов`язку вчинити певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не мотивував, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Необхідність застосування заходів забезпечення має визначатися фактичними обставинами справи, які свідчитимуть про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Така правова позиція щодо вирішення питання про співмірність забезпечення позову викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року (провадження № 14-729цс19).

В межах даного спору, позивачем пред`явлено позов до відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з вимогами немайнового характеру - «визнати недійсним , з моменту його укладання, Договір дарування від 15 лютого 2017 року, серія та номер 927, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Наталією Миколаївною.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 по справі № 910/1040/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За наведених обставин, з урахуванням підстав та предмету позову, вирішуючи питання застосування заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем заявлена вимога немайнового характеру щодо оспорювання договору дарування нерухомого майна без застосування наслідків недійсності договору (реституції), відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову у спосіб обраний позивачем шляхом заборони будь-яким суб`єктам (публічного, приватного права), які здійснюють повноваження в сфері державної реєстрації прав, пов`язані з реєстрацією права власності, оскільки такі заходи спрямовані на обмеження прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб, що може призвести до порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Відповідно до частини шостої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Виходячи з оцінки наведених позивачем обставин щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості та співмірності вимог викладених позивачем у заяві про забезпечення позову та відсутності долучених до заяви доказів, які мали підтвердити позицію позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 149-150, 257, 260, 261, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні заяви представника позивача - адвоката Кононенко О.І. про забезпечення позову, яка подана до суду 15 травня 2025 року, зареєстрована в канцелярії суду за вх. №27702.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Інформацію по справі можна отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет http://dn.ki.court.gov.ua.

С у д д я