печерський районний суд міста києва
Пр. № 2-2847/24
28 січня 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого: судді Григоренко І.В.,
при секретарі: Андрієнко І.І.,
представника позивачів: Козій Д.О.,
представника відповідача-1: не з`явився,
відповідача-2: не з`явився,
відповідача-3: не з`явився,
відповідача-4: не з`явився,
відповідача-5: не з`явився,
відповідача-6: не з`явився,
представника відповідача-7: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави Російська Федерація (Міністерства закордонних справ Російської Федерації) в особі Посольства Російської Федерації в Україні, Президента Російської Федерації Путіна Володимира Володимировича, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ» про відшкодування майнової та моральної шкоди, -
ОСОБА_1 (далі - позивач-1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі - позивач-2, ОСОБА_2 ) звернулись до Держави Російської Федерації (Міністерства закордонних справ Російської Федерації) в особі Посольства Російської Федерації в України (далі - відповідач-1, Посольство Російської Федерації в Україні), Президента Російської Федерації Путіна Володимира Володимировича (далі - відповідач-2, Президент РФ Путін В.В.), ОСОБА_3 (далі - відповідач-3, ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі - відповідач-4, ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 (далі - відповідач-5, ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 (далі - відповідач-6, ОСОБА_6 ), Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ» (далі - відповідач-7, ПП «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ»), в якому просять: стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача-1 майнову шкоду у розмірі 6 495 586,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 3 200 000,00 грн. шляхом звернення на будь-яке майно, яке знаходиться на території Королівства Іспанія та яке належить на праві власності відповідачам; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача-2 майнову шкоду у розмірі 1 348 672,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 650 000,00 грн. шляхом звернення на будь-яке майно, яке знаходиться на території Королівства Іспанія та яке належить на праві власності відповідачам, та стягнути з відповідачів на користь позивачів судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу, а саме 775 646,88 грн. на користь позивача-1 та 278 495,14 грн. на користь позивача-2.
Крім того, разом з позовною заявою позивачі подали заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будь-яке майно, яке знаходиться на території Королівство Іспанія та яке належить на праві власності Державі Російська Федерація (Міністерство закордонних справ Російської Федерації) в особі Посольства Російської Федерації в Україні, Президенту Російської Федерації Путіну В.В., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ПП «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ».
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2022 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.10.2022 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави Російська Федерація (Міністерства закордонних справ Російської Федерації) в особі Посольства Російської Федерації в Україні, Президента Російської Федерації Путіна Володимира Володимировича, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ» про відшкодування майнової та моральної шкоди, та підготовче засідання у справі призначено на 23.03.2023 року.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.10.2022 року заяву позивачів про забезпечення позову повернуто заявникам.
07.12.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивачів - адвоката Короля В.Р. надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будь-яке майно, яке знаходиться на території Королівство Іспанія та яке належить на праві власності Державі Російська Федерація (Міністерство закордонних справ Російської Федерації) в особі Посольства Російської Федерації в Україні, Президенту Російської Федерації Путіну В.В., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ПП «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ» в межах ціни позову в розмірі 11 694 258,00 грн.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.12.2022 року у задоволенні заяви представника позивачів про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави Російської Федерації (Міністерства закордонних справ Російської Федерації) в особі Посольства Російської Федерації в України, Президента Російської Федерації Путіна Володимира Володимировича, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ» про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.
23.03.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивачів - адвоката Козій Д.О. надійшла заява про проведення підготовчого засідання, призначеного на 23.03.2023 року, без фіксування технічними засобами.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.03.2023 року у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 27.04.2023 року.
27.04.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивачів - адвоката Козій Д.О. надійшла заява про проведення підготовчого засідання, призначеного на 27.04.2023 року, за відсутності позивачів та їх представника, в якій остання просила підготовче провадження у справі закрити.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.04.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави Російської Федерації (Міністерства закордонних справ Російської Федерації) в особі Посольства Російської Федерації в України, Президента Російської Федерації Путіна Володимира Володимировича, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ» про відшкодування майнової та моральної шкоди, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 24.05.2023 року.
24.05.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивачів - адвоката Козій Д.О. надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 24.05.2023 року, без фіксування технічними засобами.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2023 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судове засідання було відкладено до 27.06.2023 року.
19.09.2023 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та судове засідання призначено на 07.11.2023 року.
16.11.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивачів - адвоката Козій Д.О. надійшла заява про відвід головуючого судді Григоренко І.В. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави Російської Федерації (Міністерства закордонних справ Російської Федерації) в особі Посольства Російської Федерації в України, Президента Російської Федерації Путіна Володимира Володимировича, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ» про відшкодування майнової та моральної шкоди.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2023 року під головуванням судді Соколова О.М. у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Козій Д.О. про відвід головуючого судді Григоренко І.В. від розгляду даної цивільної справи відмовлено.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.02.2024 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивачів, відповідно п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судове засідання було відкладено до 01.04.2024 року.
01.04.2024 року справу знято зі складу у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в розгляді клопотань слідчих органів та судове засідання призначено на 28.05.2024 року.
15.04.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивачів - адвоката Козій Д.О. надійшла заява про відвід головуючого судді Григоренко І.В. від розгляду цивільної справиза позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави Російської Федерації (Міністерства закордонних справ Російської Федерації) в особі Посольства Російської Федерації в України, Президента Російської Федерації Путіна Володимира Володимировича, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ» про відшкодування майнової та моральної шкоди.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.08.2024 року під головуванням судді Вовка С.В. у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Козій Д.О. про відвід головуючого судді Григоренко І.В. від розгляду даної цивільної справи відмовлено.
28.05.2024 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивачів - адвоката Козій Д.О. надійшла заява про відкладення розгляду справи.
28.05.2024 року у зв`язку із заявленим відводом головуючому судді, справу було знято зі складу.
05.09.2024 року цивільну справу передано судді Григоренко І.В. для подальшого розгляду. Судове засідання для розгляду справи призначено на 14.11.2024 року.
14.11.2024 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивачів - адвоката Козій Д.О. надійшла заява про відкладення розгляду справи.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2024 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивачів, відповідно п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судове засідання було відкладено до 28.01.2025 року.
15.11.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивачів - адвоката Козій Д.О. надійшла заява про відкладення розгляду справи.
В судове засідання 28.01.2025 року з`явилася представник позивачів.
Представник Держави Російська Федерація (Міністерства закордонних справ Російської Федерації) в особі Посольства Російської Федерації в Україні, відповідач-2, відповідач-3, відповідач-4, відповідач-5, відповідач-6, представник відповідача-7, в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, у тому числі, шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України».
При цьому, варто зазначити, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з російською федерацією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства російської федерації в Україні з огляду на припинення його роботи на території України.
Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (ч. 11 ст. 128 ЦПК України).
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Як визначено у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів.
В судовому засіданні 28.01.2025 року представник позивачів підтримала позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала.
Вислухавши вступне слово представника позивачів, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.
Актом про пожежу, складеним комісією у складі провідного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Бориспільського районного управління ГУ ДСНС України у Київській області старшого лейтенанта служби цивільного захисту Ніколенко Л.В., головного інспектора відділу організації профілактичної роботи Маріупольського РУ ГУ ДСНС України в Донецькій області старшого лейтенанта служби цивільного захисту Шутила О.В. від 23 травня 2022 року встановлено, що 04.03.2022 року внаслідок бойових дій та потрапляння боєприпасів, їх частин, виникла пожежа житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого було повністю знищено легковий автомобіль «Citroen C4 Cactus», державний номер НОМЕР_1 , житловий будинок, речі домашнього вжитку, побутова техніка.
Відповідно до висновку експерта № 43/08-22 від 26.09.2022 року за результатами проведення судової будівельно технічної експертизи, вартість відновлювального ремонту житлового буднику АДРЕСА_1 внаслідок руйнувань та пошкоджень становить 3 112 426 грн.
Згідно звіту про вартість матеріального збитку, завданого власнику невід`ємних поліпшень майна житлового буднику АДРЕСА_1 внаслідок збройної агресії військовослужбовців Російської Федерації, розмір матеріального збитку, завданого власнику невід`ємних поліпшень майна житлового житлового буднику АДРЕСА_1 внаслідок збройної агресії військовослужбовців Російської Федерації становить 3 383 160,00 грн.
Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Citroen C4 Cactus», державний номер НОМЕР_1 , після збройної агресії військовослужбовців Російської Федерації, розмір матеріального збитку власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Citroen C4 Cactus», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 після збройної агресії військовослужбовців Російської Федерації становить 617 300 грн.
Адвокатом Козій Д.О., відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», 23.08.2022 року проведено опитування ОСОБА_2 , про що надано протокол опитування особи за її згодою. опитування ОСОБА_2 пояснила, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , яка є матір`ю її чоловіка - ОСОБА_7 . У вказаному будинку вона проживала разом зі свекрухою, чоловіком та двома неповнолітніми дітьми до початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України. Їй відомо, що на придбання вказаного будинку ОСОБА_1 витратила майже всі заощадження, тому вона з чоловіком разом вклали у ремонт та облаштування будинку їхні накопичення на загальну суму близько 70 000,00 доларів США. В будинку знаходилися її речі на загальну суму мінімум 20 000,00 доларів США, оскільки вона працює головним гримером на ТРК «Україна» та ведучою програми «Місія Краса», тому частина косметики, різних засобів, які використовуються в роботі, знаходилися вдома на випадок термінового виклику на роботу. ОСОБА_2 вважала, що внаслідок руйнування будинку їй було завдано шкоди розмірі 90 000,00 доларів США.
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Вирішуючи питання щодо наявності у відповідача-1 - Держави Російська Федерація судового імунітету у даній справі, суд зазначає наступне.
Предметом спору в даній справі є відшкодування шкоди, завданої збройною агресією Російської Федерації проти України.
Місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна.
Шкода завдана в результаті порушення принципів та цілей, закріплених у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України.
Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН.
Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі № 990/80/22, Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії.
Верховний Суд в постановах Верховного Суду від 08.06.2022 року та 22.06.2022 року у справах № 490/9551/19 та № 311/498/20 дійшов висновків, що країна-агресор діяла поза межами свого суверенного права на самооборону, навпаки, віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, тому безумовно Російська Федерація надалі не користується в такій категорії справ своїм судовим імунітетом.
- підтримання юрисдикційного імунітету Російської Федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з п. 1 ст. 6 Конвенції;
- судовий імунітет Російської Федерації не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004);
- підтримання імунітету Російської Федерації є несумісним з міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом;
- судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення нею державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.
Частинами 5 та 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що викладені у постановах Верховного Суду висновки щодо застосування норм права є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
За приписами ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
Виходячи з положень вищезазначених норм права та враховуючи вказані висновки Верховного Суду, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача-1 - Держави Російська Федерація судового імунітету у даній справі.
Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Як визначено у ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. (ч. ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України).
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією відповідача проти України.
Збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).
На підставі ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.
Так, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, 1949 року забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.
Також відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 08.06.1977 року), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів.
Зокрема, ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949 року передбачає, що цивільне населення користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями.
Крім того на підставі ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949 року при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти.
Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація Російською Федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва російської федерації.
Так, відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.
Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24.03.2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 14.04.2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва російської федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року.
Згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією.
Загальновідомим є факт постійних артилерійських та ракетних обстрілів, у тому числі, м. Ірпіня Київської області військовими формуваннями Російської Федерації починаючи з 24.02.2022 року.
Статті 3, 8, 12, 28 Загальної декларації прав людини 1948 року гарантують кожній людині право на життя, свободу і особисту недоторканність, ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом, вільне пересування і вибір місця проживання у межах кожної держави, соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 року № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. ст. 1, 3 Конституції України).
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Так, в результаті ракетного обстрілу, що мав місце 04.03.2022 року під час вторгнення російської федерації внаслідок бойових дій та потрапляння боєприпасів, їх частин було зруйновано майно позивача-1, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , речі домашнього вжитку, побутова техніка та знищено належний позивачу-2 автомобіль «Citroen C4 Cactus», державний номер НОМЕР_1 .
Судом встановлено та вказана обставина не спростована відповідачем-1, що в результаті артилерійських обстрілів під час вторгнення Російської Федерації було зруйновано будинок позивача-1, внаслідок чого останній є не придатним для подальшого проживання та користування. Знищено автомобіль позивача-2 та належні їй грошові кошти.
Визначаючи розмір майнової шкоди, завданої збройною агресією Російської Федерації, суд бере до уваги висновку експерта № 43/08-22 від 26.09.2022 року про вартість відновлювального ремонту житлового буднику АДРЕСА_1 ; звіт про вартість матеріального збитку, завданого власнику невід`ємних поліпшень майна після збройної агресії військовослужбовців Російської Федерації вказаного житлового будинку; звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу - автомобіля «Citroen C4 Cactus», державний номер НОМЕР_1 , та протокол опитування особи за її згодою від 23.08.2022 року.
Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачами доведено обставини завдання шкоди російською федерацією, відтак з Держави Російська Федерація на користь позивача-1 підлягає стягненню майнова шкода у розмірі 6 495 586,00 грн. та на користь позивача-2 - майнова шкода у розмірі 1 348 672,00 грн.
При цьому суд зазначає, що оскільки механізм стягнення шкоди завданої російською федерецією законодавством України та, у тому числі міжнародним правом, досить є не врегульований, а відтак шкода підлягає стягненню саме з Держави Російська Федерація.
Відтак, заявлені вимоги до Президента Російської Федерації Путіна Володимира Володимировича , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ», є необґрунтованими, оскільки лише саме зазначення вказаних осіб не свідчить, що станом на день винесення рішення їх вина щодо нанесення шкоди є доведеною.
Також, варто зазначити, що вимога в частині стягнення шкоди шляхом звернення на будь-яке майно відповідачів, не підлягає задоволенню, оскільки прохальні вимоги в цій частині є неконкретизованими, а посилання представника позивачів належним чином необґрунтованими. Окрім цього, обраний механізм захисту своїх прав позивачів може у подальшому бути досить неефективним або вийти за межі міжнародного права.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В силу положень п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Тобто, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
У п. 9 цієї постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене кореспондується зі змістом ст. 81 ЦПК України.
При цьому відповідно до ст. 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду.
Отже, судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення російською федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням російською федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом, а тому держава російська федерація є належним відповідачем у даній справі.
Крім того, у постанові від 14.04.2022 року у справі № 308/9708/19 Верховний Суд також дійшов висновку, що на російську федерацію не поширюється судовий імунітет, оскільки вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено в Статуті ООН. Зокрема, Верховний Суд встановив, що такими діями російська федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН.
Як зазначає представник позивачів у зв`язку війною, знищенням належного їй майна їм було завдано моральної шкоди, яка полягає у втраті звичного способу життя, єдиної власності, необхідності відновлювати майно, вжитті додаткових зусиль, для організації свого життя. Позивач-1 оцінює заподіяну відповідачами моральну шкоду в розмірі 3 200 000,00 грн., а позивач-2 у розмірі 650 000,00 грн.
Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що діями Російської Федерації позивачам було заподіяно моральну шкоду та, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що з Російської Федерації на користь позивача-1 підлягає стягненню завдана моральна шкода у розмірі 3 200 000,00 грн. Та на користь позивача-2 моральна шкода у розмірі 650 000,00 грн., яка є співмірною глибині душевних переживань позивачів, їх тривалості та можливості відновлення.
За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 18, 22, 23, 319, 321, 1167 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 280-283, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави Російська Федерація (Міністерства закордонних справ Російської Федерації) в особі Посольства Російської Федерації в Україні, Президента Російської Федерації Путіна Володимира Володимировича, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ» про відшкодування майнової та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 6 495 586 (шість мільйонів чотириста дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) грн. 00 коп. у відшкодування майнової шкоди та 3 200 000 (три мільйони двісті тисяч) грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з Держави Російська Федерація на користь ОСОБА_2 1 348 672 (один мільйон триста сорок вісім тисяч шістсот сімдесят дві) грн. 00 коп. у відшкодування майнової шкоди та 650 000 (шістсот п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з Держави Російська Федерація на користь держави Україна 49 620 (сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять) грн. 00 коп. судового збору.
Позивач-1: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Позивач-2: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2
Відповідач-3: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 , інші дані невідомі.
Відповідач-4: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_4 , інші дані невідомі.
Відповідач-5: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_5 , інші дані невідомі.
Відповідач-6: ОСОБА_6 , адреса за місцем роботи: АДРЕСА_6 , інші дані невідомі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 10.02.2025 року.

Суддя І.В. Григоренко