ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3600/24Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М.
Провадження № 22-ц/817/160/25 Доповідач - Костів О.З.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 р.м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

за участю секретаря Панькевич Т.І.,

представника апелянта адвоката Лютікової Н.О.,

представника позивача адвоката Ардобацького К.Г.,

представника відповідача адвоката Кметика В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №607/3600/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2024 року, ухвалене суддею Вийванком О.М., повний текст якого складено 29 квітня 2024 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

16.02.2024 ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 14.02.2016 між сторонами по справі було укладено договір позики, у відповідності до якого відповідач позичив у позивача грошові кошти в розмірі 300000.00 дол. США на потреби будівництва терміном на 5 років, які зобов`язався повернути у вказаному розмірі або аналогічну суму в гривні, еквівалентній 300000.00 дол. США на момент розрахунку. Факт одержання грошей підтверджено письмовою розпискою відповідача.

Вказував, що у встановлений договором позики строк відповідач борг позивачу не повернув. На вимогу позивача про добровільне повернення боргу в сумі 8000000.00 грн відповідач не реагує. Майновим поручителем за вказаним договором позики є ОСОБА_6 .

У зв`язку із не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики від 14.02.2016 в розмірі 8000000.00 грн та судові витрати.

22.04.2025 року ОСОБА_4 подав заяву про відмову від позовних вимог до ОСОБА_6 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 25.04.2024 провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики закрито.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.04.2024 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 14.02.2016 в розмірі 8000000.00 грн (вісім мільйонів) гривень та 7570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень сплаченого судового збору.

Повернуто ОСОБА_4 з державного бюджету 7570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції №0.0..1 від 10.02.2024, виданої АТ КБ «Приватбанк».

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_7 , як особа, яка не була залучена до участі у справі, подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема зазначає, що оскаржуваним рішенням суду порушуються її права, оскільки вона є спадкоємицею за законом померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 своєї матері ОСОБА_8 , колишньої дружини відповідача ОСОБА_5 , а також є власником майна, щодо якого вирішується питання про позбавлення її права власності на підставі оскаржуваного рішення суду.

Вказує, що про існування оскаржуваного рішення суду дізналася зі змісту позову ОСОБА_4 до неї про визнання недійсними договорів дарування від 13.12.2018, згідно яких її мати, ОСОБА_8 , подарувала їй об`єкти нерухомого майна в м.Чернівці, копію якого разом з ухвалою Садгірського районного суду від 29.10.2024 по справі №726/3022/24 отримала 11.11.2024.

Вважає, що оскаржуване рішення суду було ухвалене з порушенням правил підсудності, оскільки відповідач по справі проживає в с. Мамаївці Чернівецького району Чернівецької області, а позивачем було використано місце проживання поручителя ОСОБА_6 у м.Тернополі як підставу для звернення саме до Тернопільського міськрайонного суду за територіальною підсудністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 - адвокат Кметик В.С. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Вказує, що ОСОБА_8 не була залучена до участі у справі, оскільки боргові зобов`язання були покладені лише на ОСОБА_5 , а не його дружину, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, 24.11.2021, тобто до початку розгляду справи в суді, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 був розірваний

06.05.2025 до Тернопільського апеляційного суду від представників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надійшли клопотання про закриття апеляційного провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України.

Обґрунтовуючи доводи клопотання, яке було ними підтримане в судовому засіданні, зазначають, що мотивувальна та резолютивна частини рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.04.2024 не містять висновків та вказівок про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_7 та вона не є стороною договору позики, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 14.02.2016, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_4 позику в розмірі 300000 доларів США строком на 5 років для потреб будівництва, зобов`язавшись повернути зазначену суму у валюті договору або в гривневому еквіваленті на момент розрахунку.

Отже, вважають, що ОСОБА_7 через свого представника подала апеляційну скаргу у справі, у якій вона не брала участі, на судове рішення, яким не вирішувалось питання про її права, інтереси чи обов`язки, тому апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 адвоката Лютікової Н.О. підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

В судовому засіданні представник апелянта просила задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Представники позивача та відповідача просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а апеляційне провадження закрити.

Заслухавши доповідача, сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційне підлягає закриттю, виходячи з таких підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

14.02.2016 відповідач ОСОБА_5 склав письмову розписку, згідно якої у позивача ОСОБА_4 позичив грошові кошти в розмірі 300000.00 дол. США на потреби будівництва терміном на 5 років, та зобов`язався повернути дану суму коштів у вказаній сумі або в гривні, еквівалентній 300000.00 дол. США на момент розрахунку, про що свідчить письмова розписка ОСОБА_5 від 14.02.2016.

Також судом встановлено, що відповідач та його представник у судове засідання не з`явився, однак представник відповідача подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності, заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказані норми процесуального закону встановлюють порядок та спосіб апеляційного оскарження судового рішення, який можливий у тому разі, коли суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

У постановах від 27.11.2019 у справі № 2-4392/09, від 16.10.2019 у справі №638/21181/15-ц, від 11.09.2019 у справі №705/2-1281/2010 Верховний Суд дійшов висновку, що особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, при чому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 20.01.2020 у справі № 2-1426/08, від 30.01.2020 у справі №646/6461/17, особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують або припиняють права або обов`язки цих осіб. Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цих осіб. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

У постанові Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №1715/2798/12 також зазначається, що в залежності від того, чи вирішувалось судовим рішенням питання про права та обов`язки особи, яка його оскаржує, визначається право на оскарження такого рішення. Судове рішення, що оскаржується особою, яка не залучалась до розгляду справи, повинно безпосередньо впливати на обсяг прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Аналогічний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.02.2020 у справі №668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи не залучена до участі у справі особа повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкованим іншими правовідносинами.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та/або обов`язків цієї особи (тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник) або міститься судження про права та/чи обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення є висновки суду про права та/чи обов`язки цієї особи або якщо у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та/чи обов`язки.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 23.11.2020 у справі №826/3508/17.

Так, під час судового розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, проаналізувавши зміст оскаржуваного рішення суду, колегією суддів встановлено, що у мотивувальній та резолютивній частині рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.04.2024 не міститься висновків про права та обов`язки ОСОБА_7 , а тому вказаним рішенням суду питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта не вирішувалося.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03.04.2008).

Таким чином, враховуючи наведені вище встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.04.2024, у апелянта відсутні правові підстави для його оскарження, оскільки судовим рішенням питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки не вирішувалося.

Аргументи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта з ухваленим рішенням суду, що набрало законної сили та свідчить про намагання добитися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених представниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 клопотань та необхідність закриття апеляційного провадження на підставі п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, у відповідності до якої суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Керуючись ст.ст.362, 367, 368 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2024 року в цивільній справі №607/3600/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 08 травня 2025 року.

Головуючий

Судді