Провадження № 2/522/2708/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Глущенко Т. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Солоненко Н. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про визнання дій щодо нарахування суми заборгованості неправомірними, зобов`язання здійснити перерахунок, скасування акта та визнання нікчемним акта обстеження, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про визнання дій щодо нарахування суми заборгованості неправомірними, зобов`язання здійснити перерахунок, скасування акта та визнання нікчемним акта обстеження.

В обґрунтування позову указує, що 03.06.2010 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 та укладено договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 33091 за адресою: АДРЕСА_1 .

Він щомісяця сумлінно сплачує за послуги водопостачання та заборгованості не має.

Однак відповідач на власний розсуд збільшив кількість осіб, що мешкають в будинку, стверджуючи, що будинок здається в оренду, хоча жодного підтвердження цього до суду не надав. Також відповідач на власний розсуд складав акти, про які позивачу не відомо та не відомо на підставі чого вони складені, на свій власний розсуд зробив перерахунок.

Указує, що 27.07.2018 технічною комісією ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» прийнято рішення про встановлення вузлу обліку води, який позивач придбав та встановив за власні кошти, а представник відповідача опломбував та прийняв на баланс, відповідно до технічної документації.

Відповідач на свій власний розсуд зробив заміну особового рахунку для приховування розрахунків за водопостачання, оскільки позивач постійно переплачував кошти в більшому розмірі.

Він неодноразово звертався до відповідача для надання інформації щодо розрахунку коштів за водопостачання, проте йому постійно відмовляли та не надавали письмових відповідей.

15.07.2021 відповідач на запит депутата надав відповідь, в якій зазначив, що плата за надані послуги за відсутності засобів обліку води проводиться по встановлених нормах споживання з розрахунку на одну особу 150 літрів на добу, посилаючись на акт № 1935 від 19.07.2018, при цьому не надав жодного доказу який би підтверджував кількість осіб, що проживають та яким чином здійснено розрахунок використаної води.

У листі відповідач зазначив, що 08.10.2019 складено акт обстеження, відповідно до якого за адресою: АДРЕСА_1 відсутній лічильник водопостачання, у зв`язку з чим було проведено донарахування, починаючи з 14.03.2019.

Крім того указує, що у своєму листі відповідач посилається на судові накази Приморського районного суду м. Одеси, проте ці накази були скасовані.

На підставі наведеного просить визнати неправомірними дії ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» щодо нарахування йому (особовий рахунок № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ) заборгованості; зобов`язати ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» здійснити перерахунок суми заборгованості; скасувати акт № 1935 ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» від 19 липня 2018 року та визнати нікчемним акт обстеження ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» про відсутність лічильника водопостачання від 08.10.2019.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.09.2021 матеріали позовної заяви ОСОБА_1 направлено для розгляду за підсудністю до Комінтернівського районного суду Одеської області за правилами виключної підсудності відповідно до положень ч. 1 ст. 30 ЦПК України, оскільки спір виник з приводу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.11.2021 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

17.02.2022 до Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.09.2021.

Постановою Одеського апеляційного суду від 11.09.2023 ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.09.2021 скасовано, справу направлено до Приморського районного суду м. Одеси для продовження розгляду, оскільки за висновками суду апеляційної інстанції, даний позов повинен розглядатися за місцезнаходженням відповідача за загальними правилами підсудності.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.10.2023 справу прийнято до провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» проти позову заперечував у повному обсязі, вважав вимоги відповідача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Указував, що за адресою АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , на підставі укладеного договору про надання послуг № 33091 від 03.06.2010.

До 19.07.2018 нарахування за послуги водопостачання та водовідведення здійснювалося відповідно до норм споживання на 1 особу.

19.07.2018 проведено планову перевірку мереж водопостачання та водовідведення та в результаті обстеження виявлено факт нераціонального водокористування.

Актом № 1935 від 19.07.2018 встановлено комерційне використання домоволодіння, а саме, що об`єкт використовується під надання кімнат в оренду. Також ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність з`явитися в п`ятиденний строк до управління «Водозбут» для укладання договору.

У зв`язку з неявкою позивача для укладання договору дане питання було винесено на розгляд технічної комісії 27.07.2018 та комісією прийнято рішення про донарахування за послуги водопостачання за 6 осіб.

Крім того, відповідно до рішення комісії абоненту було необхідно встановити вузол обліку води згідно узгодженої документації та надати доступ для обстеження мережі водопостачання.

27.08.2018 ОСОБА_1 подано заяву про прийняття лічильника, згідно з якою було проведено опломбування лічильника та нарахування здійснювались відповідно до приладу обліку води.

25.09.2018 проведено обмеження водопостачання позивачу у зв`язку із виникненням заборгованості.

14.03.2019 в результаті перевірки представника філії виявлено, що позивач самовільно відновив водопостачання, у зв`язку із чим було проведено повторне обмеження.

08.10.2019 представниками філії знову було проведено обстеження та встановлено, що водопостачання здійснюється, засіб обліку води відсутній, у зв`язку з чим було проведені донарахування за нормою водопостачання з 14.03.2019.

Зазначає, що з квітня 2019 року нарахування здійснюються на 1 особу з урахуванням площі поливу.

Відповідач указує, що позивачем порушено п.18.13 договору, укладеного між сторонами та не повідомлено про зміну цільового призначення приміщення, а оскільки позивачем не було укладено договір з УКПВ, технічної умови на збільшення обсягу водоспоживання не отримано, не заведено особовий рахунок, у зв`язку з чим наявне самовільне водокористування, що є безобліковим користуванням.

Щодо здійснення перерахунку указує, що послуги з централізованого водопостачання та водовідведення позивачу надавалися у повному обсязі, відповідно до встановлених якісних та кількісних показників, у зв`язку з чим підстави для здійснення перерахунку за надані послуги, які передбачені п. 50 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 05.07.2019 № 690, відсутні.

Крім того, позивачем не зазначено за який саме період та на яку суму філія повинна провести перерахунок, як і не надано доказів на підтвердження підстав для проведення перерахунку, в тому числі враховуючи, що з квітня 2019 року нарахування здійснюються на 1 особу з урахуванням площі поливу.

У судових засіданнях представник позивача - адвокат Черевиченко Н. А. позов просила задовольнити з наведених у ньому підстав.

Представник відповідача Солоненко Н. С. у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити, вважала позов необґрунтованим та безпідставним, додатково зазначила, що ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» не здійснює водопостачання за адресою позивача, а його здійснює Комунальне підприємство «Надія», тому навіть у разі задоволення позову відповідач буде позбавлений можливості здійснити перерахунок заборгованості, ураховуючи те, що водопостачання та облік здійснюється КП «Надія», яке має ліцензію на провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання на території Фонтанської сільської ради, яке до участі у справі не залучено.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи суд встановив таке.

19.07.2018 представниками Інспекції з контролю за водокористуванням і підключенням абонентів управління «Водозбут» ТОВ «Інфокс» філії «Інфоксводоканал» у присутності ОСОБА_1 складено акт № 1935 про те, що за адресою АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) на підставі наряда-допуску № 298 від 19.07.2018 проведено обстеження системи водопостачання приватного будинку. В результаті обстеження встановлено, що водопостачання здійснюється у повному обсязі. На території ділянки розташований двоповерховий будинок. На воротах є оголошення про здачу кімнат в оренду. Візуально будинок вміщує 20 ліжкомісць. За послуги водокористування здійснюється оплата за одну особу. Водовідведення - вигрібна яма. Провести детальне обстеження з перерахунком практичної кількості ліжкомісць та сантехнічних приборів абонент ОСОБА_1 не допустив. Також у вказаному акті повідомлено, що для вирішення питання про подальше водокористування ОСОБА_1 необхідно звернутися до управління «Водозбут» протягом п`яти робочих днів. Крім того попереджено, що в разі продовження нераціонального водокористування до споживача будуть застосовані заходи, передбачені чинним законодавством (аж до обмеження надання послуги).

З акта № 60030883 від 08.10.2019, складеного представниками філії «Інфоксводоканал» слідує, що представниками було проведено обстеження будинку ОСОБА_1 та встановлено, що водопостачання здійснюється, прилад обліку відсутній.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення регулюються Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що затверджені Постановою КМУ № 690 від 05.07.2019.

Відповідно до п. 5 Правил № 690 послуги надаються споживачу згідно з умовами типового договору про надання послуг, що укладається з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - договір), та вимогами цих Правил.

Згідно з п. 14 Правил № 690 послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону №2189-VIII.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, має навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 280/1356/16-ц (провадження № 61-18231св18) у випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин належними і допустимими доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається зокрема на неправомірність дій ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» щодо нарахування йому заборгованості за водопостачання та просить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості.

При цьому позивач, усупереч положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Також позивач не посилається на наявність та розмір заборгованості та не зазначає, за який саме період, на його думку, підлягає здійсненню такий перерахунок.

Крім того, як слідує із листа ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» від 15.07.2021 № Е-174ж, доданого позивачем до позовної заяви, Філія здійснює свою діяльність з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення на підставі ліцензії до відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, затверджених Постановою НКРЕКП від 22.03.2017 № 307. Інженерні мережі водопостачання, до яких підключений об`єкт ОСОБА_1 , не входять до складу орендованого ТОВ «Інфокс» майна, тобто не перебувають у нього на балансі, тому Філією не експлуатуються та не обслуговуються. У зв`язку із внесенням змін до Ліцензійних умов, Філія з 01.08.2021 розриває договірні відносини. Таким чином, для подальшого впорядкування надання послуг, ОСОБА_1 слід звернутися до підприємства, яке має ліцензію на провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення на ліцензійній території Фонтанської сільської ради. За даними Філії таким підприємством є КП «Надія».

Однак, як учасника справи КП «Надія» позивач не визначав.

На підставі наведеного, вимоги позивача про визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування йому заборгованості за водопостачання та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості, задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивач про скасування акта відповідача № від 19 липня 2018 року та визнання нікчемним акта обстеження ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Разом з тим, спірні акти не є правочинами у розумінні ст. 202 ЦК України, оскільки їх підписання не створює, не змінює та не припиняє прав та обов`язків у сторін, а лише засвідчує певні обставини, фіксує наявність/відсутність певних порушень.

Відповідно, до цього акта не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частини перша статті 5 ЦПК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року в справі № 923/876/16.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.

У даній справі позивач просить визнати нікчемним акт обстеження приміщення від 08.10.2019, складений відповідачем, яким зафіксовано відсутність лічильника водопостачання та скасувати акт відповідача від 19.07.2018, яким виявлено факт необлікованого, нераціонального водокористування.

Такі вимоги за своєю правовою природою є вимогами про встановлення певних обставин та надання їм правової оцінки на предмет правомірності висновків відповідача.

Такий спосіб не є належним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу та не призведе до поновлення порушених, на думку позивача, прав.

Доводи позивача про протиправність висновків відповідача у спірних актах можуть бути предметом перевірки під час вирішення судом спору щодо заборгованості, проте не можуть виступати самостійним предметом оскарження, зважаючи на те, що це не призведе до ефективного захисту порушеного, на думку позивача, права.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 13, 77-79, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про визнання дій щодо нарахування суми заборгованості неправомірними, зобов`язання здійснити перерахунок, скасування акта та визнання нікчемним акта обстеження - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», код. , адреса: м. Одеса, вул. Басейна, 5.

Повне судове рішення складено 15.05.2025.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА