1Справа № 335/83/25 2/335/957/2025
16 травня 2025 р. Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого судді Шалагінової А.В.,
за участі секретаря судового засідання Савченко О.І.,
прокурора Сполохової Я.П.,
представника позивача Бринош Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107Б, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Василівської окружної прокуратури Запорізької області Кузьминої Анни Сергіївни в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації,
ВСТАНОВИВ:
Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі.
Ухвалою судді від 03.01.2025 витребувано у Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб щодо ОСОБА_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання якого знаходиться на тимчасово окупованій території України.
08.01.2025 до суду надійшла інформація Міністерства соціальної політики України на виконання вищезазначеної ухвали про відсутність станом на 08.01.2025 в Єдиній інформаційній базі внутрішньо переміщених осіб відомостей щодо відповідача.
Ухвалою від 13.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання на 13.02.2025.
Ухвалою суду від 13.02.2025 закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 19.03.2025 на 11:00 год.
19.03.2025 судове засідання було відкладено у зв`язку із неявкою відповідача до 11.04.2025.
11.04.2025 судове засідання було відкладено до 06.05.2025 у зв`язку із неявкою відповідача. Також у судовому засіданні не вдалося зв`язатися з представником позивача через програму «Захищений відеоконференцзв`язок з судом».
Прокурор Василівської окружної прокуратури Запорізької області Сполохова Я.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала щодо заочного розгляду справи.
Представник позивача Бринош Н.В. у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином згідно з ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошень про виклик, які здійснені 20.02.2025, 19.03.2025 та 11.04.2025, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки в судові засідання відповідач не повідомив, відзив на позов не подав.
Враховуючи, що відповідач, будучі належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився до суду, не повідомив про причини неявки, не подав відзив на позовну заяву, судом за згодою прокурора та представника позивача в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів (із занесенням до протоколу судового засідання) відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши письмові та інші докази, що наявні у матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що згідно з відповіддю Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України на запит Василівської окружної прокуратури Запорізької області від 15.11.2024, за наявними обліками територіальних органів Державної міграційної служби України (крім ГУ ДМС України в АР Крим, УДМС України в місті Севастополь, та окремих територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Донецькій області та УДМС України в Луганській області, які тимчасово не здійснюють свої повноваження, і територіальних підрозділів ДМС, які знаходяться на територіях, де ведуться активні бойові дії), рішення про встановлення, оформлення належності до громадянства України, набуття громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в установленому порядку не приймалися. Відомості щодо оформлення паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 не встановлено. Подання про втрату громадянства територіальними органами ДМС не ініціювалося. За інформацією Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлено посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 , видана 15.02.2006 ВГІРФО УМВС у Запорізькій області. Місце проживання ОСОБА_1 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21-23).
Відповідно до п. 3 п.п. 3.1 Договору оренди земельної ділянки від 01.08.2014, договір укладено на 10 років (з урахуванням ротації культур згідно із проектом землеустрою). Договір набуває чинності з моменту його державної реєстрації, у порядку, визначеному, чинним законодавством. Після закінчення сттроку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (а.с. 26-27).
Головне управління не вживало заходів щодо конфіскації вищеназваного нерухомого майна, яке перебуває у власності громадянина РФ ОСОБА_1 , та не має наміру наразі самостійно звертатися з позовом про конфіскацію вищезазначеної земельної ділянки (а.с. 30-33).
Статтею 13 Конституції України передбачено, що земля є об`єктом права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Земельного кодексу України (далі ЗК України) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі під об`єктами виробництва біометану, які є складовими комплексів з виробництва, переробки та зберігання сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Згідно зі ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
З урахуванням змісту ч.ч. 2, 3, 4 ст. 81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини.
Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Відповідно до вимог п.п. «д», «е» ч. 1 ст. 140 ЗК України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: конфіскація за рішенням суду; не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Примусове припинення прав на земельну ділянку, відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду (ч.ч. 1, 2 ст. 145 ЗК України).
Згідно із ч. 4 ст. 145 ЗК України позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності припиняється у разі конфіскації.
Згідно з ч. 1 ст. 348 ЦК України, якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду.
Крім того, суд також враховує, що згідно з п.п. 1 п. 3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.
Згідно з п. 8 вказаного Положення, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Таким чином, саме Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч.ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки.
Водночас, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності підстав для звернення до суду позовом в інтересах держави, оскільки доданими до позовної заяви доказами підтверджується, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області у відповідь на запит прокурора щодо вжиття заходів з усунення вказаного порушення земельного законодавства повідомило, що воно не володіло даною ситуацією, перебуває в простої, обумовленим введенням на території України воєнного стану у зв`язку із збройною агресією РФ, у зв`язку із чим, а також через відсутність коштів на оплату судового збору, відсутність доказів, позбавлене можливості звернутись до суду із позовною заявою про конфіскацію спірної земельної ділянки (а.с. 3233).
За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги прокурора у цій справі є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
На підставі статті 141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Василівської окружної прокуратури Запорізької областісудові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 2 422,40 грн. (а.с. 1).
На підставі ст.ст. 19, 89, 141, 244245, 259, 264, 265, 272273, 280283, 289 ЦПК України, суд
Позов Першого заступника керівника Василівської окружної прокуратури Запорізької області Кузьминої Анни Сергіївни в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищезазначених строків, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи
Рішення складено в повному обсязі 16 травня 2025 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Прокурор Перший заступник керівника Василівської окружної прокуратури Запорізької області Кузьмина Анна Сергіївна, адреса місцезнаходження:вул. Соборна, буд. 10, м. Василівка, фактична адреса місцезнаходження: вул. Космічна, буд. 118А, м. Запоріжжя;

Позивач Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, , адреса місцезнаходження: вул. Українська, буд. 50, м. Запоріжжя, 69095;

Відповідач ОСОБА_1 , громадянин Російської Федерації, РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя А.В. Шалагінова