1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/9679/24 2/335/687/2025
про закриття провадження у справі
16 травня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Сиротенко В.К., за участю секретаря судового засідання Кумер А.В., представника відповідача Плецької Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з постачання теплової енергії,
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2024 позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за теплову енергію, яка відпускалась за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення № XXVI, № 166, № 165 у період з 01.10.2023 до 30.04.2024 у розмірі 70 157 (сімдесят тисяч сто п`ятдесят сім) грн 90 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Відповідач, не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, через представника звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що йому не було відомо про розгляд даної справи, ухвалу про відкриття провадження у справі він не отримував, тому був позбавлений можливості подати відзив на позов, та не отримував судові виклики. Оскільки заочне рішення було прийнято судом у його відсутність, що не дозволило йому реалізувати свої процесуальні права, заявник вважає, що він був позбавлений можливості надати заперечення проти позову та відповідні докази, які спростовують позовні вимоги. Копію заочного рішення від 16.10.2024 року ОСОБА_1 не отримував за допомогою поштового зв`язку, ані нарочно. Фактично отримав 29.10.2024 шляхом ознайомлення з матеріалами справи. Зазначає, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 використовується ОСОБА_1 у спірний період для підприємницької діяльності. Посилаючись на вищевикладене, заявник просив суд визнати поважними причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду у справі №335/9679/14, скасувати заочне рішення суду у справі №335/9679/24 від 16.10.2024 та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду справа передана в провадження судді Сиротенко В.К.
Ухвалою суду від 19.11.2024 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2024 року у цивільній справі №335/9679/24 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з постачання теплової енергії.
Ухвалою суду від 03.12.2024 заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2024 року у справі №335/9679/24 задоволено. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2024 у справі №335/9679/24 скасовано. Постановлено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судовому засіданні 08.01.2025.
Судове засідання неодноразово відкладалося за клопотаннями представників сторін.
08.01.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. В обґрунтування клопотання представник відповідача посилається на наступне. ОСОБА_1 починаючи з 24.04.1997 зареєстрований як фізична особа-підприємець згідно свідоцтва про держану реєстрацію фізичної особи підприємця. У спірний період ОСОБА_1 використовував приміщення як фізична особапідприємець, отримує дохід від цього та сплачує податки і збори. Зазначені вище обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи разом із заявою про скасування заочного рішення наступними доказами: свідоцтвом про держану реєстрацію фізичної особи - підприємця, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , виданого 24.04.1997; витягом з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців №11066875 із зазначенням КВЕДів; копія Акту припинення подачі теплової енергії ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж» від 18.09.2000; договором купівлі-продажу державного майна шляхом викупу від 09.02.2001, реєстр. №840; договором купівлі-продажу об`єкта права комунальної власності від 20.05.2002; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25263665 від 09.02.2010; договором оренди нежитлового приміщення №б/н від 04.02.2022; договором оренди нежитлового приміщення №2023 від 01.09.2023 тощо. З посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду та апеляційного суду, враховуючи приписи ст. 20 ГПК України, представник відповідача просить закрити провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки даний спір існує між юридичними особами Концерном «МТМ» та ФОП ОСОБА_1 і відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Представник позивача заперечувала проти задоволення клопотання представника відповідача, вважає, що спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.
У судовому засіданні 16.05.2025 представник відповідача підтримала клопотання про закриття провадження у справі та просила його задовольнити.
Представник позивача у судове засідання 16.05.2025 не з`явилася.
16.05.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Також у заяві просила відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судових засіданнях думку представників сторін, суд доходить наступного висновку.
Матеріалами справи підтверджено, що Концерн «Міські теплові мережі» (позивач у справі) є юридичною особою, метою діяльності якої, відповідно до п. 2.1 Статуту, є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.
Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо (п. 2.2 Статуту).
02.10.2021 року на офіційному веб-сайті Концерну «МТМ» опубліковано Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі-Договір).
Відповідно до п.п. 1, 2, 4 Договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.
Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Концерну «Міські теплові мережі». Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.
Згідно з пунктом 5 Договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Згідно пункту 32 Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.
Пунктом 34 Договору передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Відповідно до пункту 38 Договору, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору.
За умовами пунктів 51, 52 цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строку (а.с.31, зворот).
Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належать нежитлові приміщення № XXVI площею 38,9 кв.м., № 166 площею 145,1 кв.м., № 165 площею 133 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .
Як свідчить розрахунок основного боргу за договором №72230491, Концерном «МТМ» було надано відповідачу послугу з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , приміщ. № XXVI, №165, №166 у період жовтень 2023 р. - травень 2024 р. на загальну суму 70 157,90 грн.
У статті 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з частиною першою статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Правила визначення юрисдикційності відповідної справи встановлені процесуальними законами, якими регламентована предметна та суб`єктна юрисдикція господарських та цивільних судів, - це стаття 20 ГПК України та стаття 19 ЦПК України.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Згідно з частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Частиною першою статті 45 ГПК України передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу.
Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені у статті 20 ГПК України.
Відповідно до частини першої статті 20 ГПК України Господарський процесуальний кодекс України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:
1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;
2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;
3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;
4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;
5) справи у спорах щодо фінансових інструментів, зокрема щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;
6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;
7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;
8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;
9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;
10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;
11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;
12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;
13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;
14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;
15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;
16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;
17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства;
18) справи у спорах щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів власників облігацій, що виникають між адміністратором за випуском облігацій та емітентом облігацій та/або особами, які надають забезпечення за такими облігаціями;
19) справи у спорах щодо оскарження рішення зборів власників облігацій.
Терміни "особа, яка надає забезпечення", "збори власників облігацій" вживаються у цьому Кодексі у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки".
20) справи у спорах між організацією водокористувачів та її членом або власником (користувачем) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, включеної до території обслуговування відповідної організації водокористувачів, щодо набуття чи припинення членства в такій організації водокористувачів, укладання, зміни, розірвання, виконання організацією водокористувачів договорів, додаткових угод та іншої документації, яка відповідно до умов договору є його невід`ємною частиною, умов надання послуг організацією водокористувачів, визнання недійсними правочинів, вчинених організацією водокористувачів, а також щодо визначення території обслуговування організації водокористувачів; справи у спорах між власниками меліоративних систем або мереж та водокористувачами щодо умов забору, доставки води та її відведення.
Разом з тим, положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України не зумовлюють належність до господарської юрисдикції справ виключно необхідністю здійснення господарської діяльності всіма учасниками справи, цілком достатнім для їх належності до господарської юрисдикції є те, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.
Отже, при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.
Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19), від 09 листопада 2021 року у справі 3 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21), від 23 листопада 2021 року у справі №175/1571/15 (провадження № 14-51цс21), від 23 листопада 2021 року у справі №641/5523/19 (провадження № 14-178цс20).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19 (провадження № 14-178цс20) зазначено, що за змістом частин першої та третьої статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участю або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.
При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.02.2020 у справі № 916/385/19, Верховний Суд в постанові від 12 січня 2022 року у справі № 335/5044/21.
Звертаючись до суду із позовом, Концерн «МТМ» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, яка постачалася в належні відповідачеві на праві власності нежитлові приміщення
Як свідчить свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця, реєстрацію ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця здійснено 24.04.1997.
Відповідно до договору №399 купівлі-продажу державного майна шляхом викупу, укладеного 09.02.2001 між РВ ФДМУ по Запорізькій області продавець та ФОП ОСОБА_1 покупець, останній набув у власність нежитлове приміщення XXV, літ. А-5, внутрішньою площею 91,4 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстровано в Запорізькому МБТІ 01.03.2001 за реєстровим №443.
Відповідно до договору купівлі-продажу об`єкта права комунальної власності, укладеного 22.05.2002 між управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради та ФОП ОСОБА_1 покупець, останній набув у власність шляхом приватизації способом викупу нежитлові приміщення: XXXIY1 першого поверху (літ. А-5) загальною площею за внутрішніми замірами 11,6 кв.м.; XXYII першого поверху (літ. А-5) загальною площею за внутрішніми замірами 23,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення 165, яке знаходиться в буд. АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності рішення Господарського суду Запорізької області від 21.01.2010 у справі №10/442/09-10/41/10.
В судовому засіданні представник відповідача пояснювала, що справа №10/442/09-10/41/10 розглядалася господарським судом за участю саме фізичних осіб-підприємців, як позивача, так і відповідача. Також посилалася на те, що право власності реєструється саме за фізичною особою, в той же час відповідачем ОСОБА_1 нерухоме майно набувалося як фізичною особою підприємцем.
Крім того, на підтвердження використання нерухомого майна (в яке поставлялася теплова енергія) саме в господарській діяльності, представником відповідача надано:
- договір оренди нерухомого майна, укладеного 04.02.2022 між ПП ОСОБА_1 - орендодавець та ПП ОСОБА_2 - орендар, відповідно до розділу 1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове оплатне користування (оренду) приміщення для здійснення комерційної діяльності на термін та за плату, встановлені цим договором. В оренду передано приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , XXVII літ. А-5, загальною площею 145 м.кв.,
- договір №_/2023 оренди нежитлових приміщень, укладений 01.09.2023 між ФОП ОСОБА_1 орендодавець та ОСОБА_3 орендар, за умовами п. 1.1. якого орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове користування нежитлове приміщення XXV, XXIV, №165 площею 90 м.кв., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Орендар зобов`язується оплачувати орендарю плату за користування (орендну плату).
Таким чином, фактично позов ініційовано у зв`язку з існуванням спору між Концерном «МТМ», як постачальником послуг з забезпечення споживачів тепловою енергією, та споживачем ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем щодо користування такими послугами в межах здійснення ФОП ОСОБА_1 своєї господарської діяльності, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №916/1261/18 зроблено висновок про те, що вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.
Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.
Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладену у постанові від 07 березня 2023 року у справі № 904/587/22.
З урахуванням наведених норм процесуального права, суд доходить висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими, тому справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
У цьому випадку Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя не є «судом, встановленим законом» для розгляду зазначеного спору, адже спір підвідомчий суду господарської юрисдикції.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).
З врахуванням викладеного, даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а тому провадження в справі відповідно до норм пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України підлягає закриттю.
Згідно з ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.
Відповідно до ч. 2ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
За таких обставин, сплачений позивачем судовий збір за подання позову у даній справі підлягає поверненню після надходження відповідного клопотання про повернення сплаченого судового збору.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 142, 247, 255, 256, 259, 260 ЦПК України, суд
Закрити провадження у цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з постачання теплової енергії, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 21.05.2025 року.

Суддя В.К. Сиротенко