Дата документу 12.05.2025Справа № 554/9790/24
Провадження № 2/554/242/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого - судді Савченко Л.І.

при секретарі Титаренко Д.В.

за участю представника відповідача- Рогози Х.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Державної казначейської служби України, про стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому прохав стягнути з Державного бюджету України на його користь у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі № 440/18030/21 був задоволений частково його позов, визнано протиправним та скасовано розпорядження відділу з питань призначення та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Управління пенсійного забезпечення ГУПФУ в Полтавській області від 19.11.2021 № 45/1600-0207-15. Зобов?язано ГУПФУ в Полтавській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статтей 51,63 Закону України № 2262-XII від 09 квітня 1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби а деяких інших осіб», Постанови КМУ № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» на підставі довідки Державної установи "Територіальне об?єднання МВС України по Полтавській області" № 33/37-4/7879 від 22 жовтня 2021 року, а також здійснити виплати з урахуванням фактично сплачених сум. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев?ятсот вісім гривень 00 копійок) та на правову допомогу у розмірі 500,00 грн. (п?ятсот гривень). Дане Рішення суду у апеляційному порядку не оскаржувалося і набрало законної сили.

ГУПФУ згідно до прийнятого Рішення суду проведено перерахунок пенсії та нараховано доплату (заборгованість) пенсії з 01 грудня 2019 року по 31 березня 2022 року у розмірі 136984,99 грн. (сто тридцять шість гривень 99 копійок). Рішення суду в частині зобов?язального характеру виконано частково та ГУПФУ не проведено виплату нарахованої доплати (заборгованості) пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 року у визначеному розмірі.

Вказує, що у зв?язку із довготривалим не виконанням зобов?язання щодо прийнятого Рішення суду, з моменту набрання законної сили (26.02.2022) Позивач неодноразово звертався із зверненнями до ГУПФУ та Пенсійного фонду України, які знаходяться в матеріалах пенсійної справи щодо повного виконання Рішення суду зобов?язального характеру, зокрема, 05 серпня 2024 року із запитом на інформацію N?01-08-24 (вх. № 28178/8 від 06.08.2024 (ГУПФУ) та вх. № 1353/11, 1360/11 від 06.08.2024 (ПФУ), в якому просив надати інформацію, а саме: чи виконано Рішення суду в частині зобов?язального характеру; надати підтверджуючий документ про виплату заборгованості доплати до пенсії за період з 01 грудня 2019 по 31 березня 2022; надати протокол та Розрахунок заборгованості доплати до пенсії за вислугу років у справі №440/18030/22. В разі не виконання прийнятого Рішення суду, яке набрало законної сили 22.02.2022 року змушений звернутися до суду за захистом.

Вважає, що визначений ним розмір моральної шкоди у 100 000 грн., враховуючи невиплату 136 984,99 грн. заборгованості, є розумним та справедливим. З цих підстав, звернувся до суду з позовом.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 16 вересня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

21.10.2024 року від позивача надійшло клопотання, в якому прохав долучити до матеріалів справи правові висновки судів першої та апеляційної інстанції.

01.11.2024 року від позивача надійшло клопотання, в якому прохав приєднати правові висновки судів апеляційної інстанції до матеріалів справи.

08.11.2024 року від представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Калини І.С. до суду надійшов відзив, в якому прохає відмовити у задоволенні позову. Залучити до справи ГУ ДКСУ в Полтавській області. Вказує, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 по справі № 440/18030/21 ОСОБА_1 з 01.12.2019 проведено перерахунок пенсії та нараховано доплату пенсії з 01.12.2019 по 31.03.2022 в сумі 136984,99 грн. Рішення суду виконано в межах покладених на Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зобов`язань та з урахуванням норм чинного законодавства. Щодо виплати Головним управлінням боргів за рішеннями суду повідомляють, що з вересня 2018 року по 2024 рік стан такої виплати повністю залежить від видатків Головного управління, запланованих за рахунок коштів Державного бюджету, кошти, які виділялися Державним бюджетом профінансовані в повному обсязі. Так, починаючи з ІІ півріччя 2021 року по ІІІ квартал ІІ півріччя 2022 року Кабінетом Міністрів України не приймалася постанова про затвердження бюджету Пенсійного фонду України, але розроблялися та затверджувалися тимчасові розписи доходів і видатків Головного управління або відповідні зміни до них, лише 14.10.2022, у ІV кварталі ІІ півріччя 2022 року, постановою Кабінету Міністрів України №1167 затверджено бюджет Пенсійного фонду України. Також на І та ІІ квартали 2023 року розроблено та затверджено тимчасовий розпис доходів і видатків Головного управління, проте коштів Державного бюджету на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду не було передбачено. Окрім того, на І квартал 2024 року затверджено тимчасовий розпис доходів і видатків Головного управління, втім коштів Державного бюджету на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду також не передбачається. Окрім того, на І, ІІ ІІІ та IV квартали 2024 року затверджено тимчасовий розпис доходів і видатків Головного управління, втім коштів Державного бюджету на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду також не передбачається. Управління добровільно виконало рішення судів в межах покладених зобов`язань та відповідно до чинного законодавства. Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 грн. не визнає.

02.12.2024 від позивача надійшли клопотання, в якому прохав приєднати правові висновки судів апеляційної інстанції до матеріалів справи.

09.12.2024 року позивач подав до суду письмові заперечення на поданий відзив на позов, у яких вказує, що відзив наданий без належного обґрунтування. Відповідачем не повно та не всебічно з`ясовано всі фактичні обставини і не надано належну оцінку зібраним доказами. Відповідач не спростував вимог позивача, а лише навів норми Закону. Прохав позов задовольнити.

04.02.2025 від позивача надійшло клопотання, в якому прохав долучити до матеріалів справи правові висновки судів першої та апеляційної інстанції.

11.02.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, яку прохав дану відповідь приєднати до матеріалів справи та врахувати при винесенні рішення по справі.

26.02.2025 року від позивача надійшло письмове доповнення до матеріалів справи, яке прохав врахувати при винесенні остаточного рішення по справі.

28.02.2025 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Рогоза Х.С. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, прохала відмовити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі № 440/18030/21 був задоволений частково його позов, визнано протиправним та скасовано розпорядження відділу з питань призначення та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Управління пенсійного забезпечення ГУПФУ в Полтавській області від 19.11.2021 № 45/1600-0207-15. Зобов?язано ГУПФУ в Полтавській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статтей 51,63 Закону України № 2262-XII від 09 квітня 1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби а деяких інших осіб», Постанови КМУ № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» на підставі довідки Державної установи "Територіальне об?єднання МВС України по Полтавській області" № 33/37-4/7879 від 22 жовтня 2021 року, а також здійснити виплати з урахуванням фактично сплачених сум. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев?ятсот вісім гривень 00 копійок) та на правову допомогу у розмірі 500,00 грн. (п?ятсот гривень). Дане Рішення суду у апеляційному порядку не оскаржувалося і набрало законної сили.(а.с.17-22).

На виконання вказаного рішення суду ГУПФУ проведено перерахунок пенсії, сума доплати (заборгованості) пенсії за період з 01 грудня 2019 року по 31 березня 2022 року становить 136 984,99 грн., що підтверджується Розрахунком на доплату за пенсійною справою № 94 7879 від 18 березня 2022 року (а.с.27.

Однак зазначена сума на картковий (пенсійний) рахунок відкритий в установі банку виплачена не була, що не заперечується відповідачем.

Позивач надавав запит на інформацію № 01-08-24, щодо наявних фактичних документів у пенсійному органі в паперовому та електронному вигляді щодо прийнятого рішення суду у справі та його виконання в частині зобов`язального характеру, на що йому ГУ ПФУ в Полтавській області 08.08.2024 року за № 1600-0201-8/58816 надано відповідь, в якій зазначено про виконання рішення в межах покладених зобов`язань.

У відповідності до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на підставі судових рішень, які набрали законної сили, такі вимоги слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Статтями 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28.07.1999 у справі «ІмобільяреСаффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20.07.2004). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26.04.2005 у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7.05.2002 в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду зазначеною у постанові від 03.07.2019 у справі №750/1591/18-ц.

Отже, згідно вказаного вище позивач має право на грошове відшкодування моральної шкоди.

Суд вважає доведеним, що внаслідок порушення відповідачем пенсійних прав позивача, а саме невиконанням рішення суду у повному обсязі, останньому завдано значних душевних страждань. Враховуючи характер і тривалість вчиненого правопорушення, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості суд вважає достатньою сатисфакцію відшкодування моральної шкоди стягнення на користь позивача становить у розмірі 5 000 грн.

Відтак заявлений позов підлягає частковому задоволенню у розмірі визначеному судом. У іншій частині позов є необґрунтованим.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та, враховуючи, що позивач є інвалідом другої групи та звільнений від сплати судового збору, покладає судові витрати на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 229, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного Бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

Відповідач Головне управління пенсійного фонду України в Полтавській області, зареєстроване місце знаходження: 36000 м. Полтава, вул. Гоголя,34, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна казначейська служба України, місце знаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, код ЄДРПОУ - 37567646.

Повне рішення складено 22 травня 2025 року.

Суддя Л.І. Савченко