Справа № 643/6977/25
Провадження № 2-з/643/39/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву адвоката Борейко Надії Олександрівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», про забезпечення позову у цивільній справі за позовом адвоката Борейко Надії Олександрівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

Адвокат Борейко Н.О., який діє в інтересах АТ «Банк Кредит Дніпро» (позивач), звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 (відповідач) заборгованість за кредитним договором № 9286 від 28.12.2020 у розмірі 167397,92 грн. та судові витрати.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 22.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

21.05.2025 представником позивача подано заяву про забезпечення позову (Заява), в якій вона просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить на праві приватної власності відповідачу, а саме на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (Квартира).

В обґрунтування Заяви зазначено, що заявлені вимоги мають значний розмір. Відповідач до цього часу заборгованість не погасив. Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі зробити неможливим погашення заборгованості перед позивачем та виконання рішення суду. Забезпечення позову в даному випадку є вкрай необхідним заходом щодо охорони матеріально правових інтересів позивача проти недобросовісних дій відповідача. Вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України. До них в тому числі відноситься арешт майна та заборона вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69).

В рішенні від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловила висновки щодо застосування норм права, згідно яких співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, в зв`язку з чим відсутні підстави для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність або необґрунтованість заявлених позовних вимог. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 також зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 також зазначено, що «жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії. […] Апеляційний суд обґрунтовано прийняв до уваги, що без вжиття заходів забезпечення позову відповідачка має можливість безперешкодно відчужити спірне нерухоме майно. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки квартира залишається в її володінні та користуванні».

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 427452005 від 19.05.2025, відповідач є власником 1/2 частки Квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину, власником іншої 1/2 частки Квартири - на підставі договору купівлі-продажу.

Таким чином, кожна з цих 1/2 часток Квартири належить на праві власності відповідачу та є самостійним (окремим) об`єктом права власності.

Позивачем у заяві про забезпечення позову не зазначено, на яку з цих двох часток Квартири, належних відповідачу, він просить накласти арешт.

Між тим суд в ухвалі про забезпечення позову, в разі її задоволення, повинен зазначити конкретний, індивідуально визначений об`єкт права власності, відносно якого вживаються заходи забезпечення позову. При цьому суд, виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, не має права виходити за межі вимог заяви про забезпечення позову та самостійно визначати майно, відносно якого мають вживатись заходи забезпечення позову.

Також суд зазначає, що згідно з вказаними вище висновками щодо застосування норм права Великої Палати Верховного суду, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт.

Таким чином, виходячи з вказаних вище висновків щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду, суди під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову повинні в тому числі зважати на вартість майна, на яке позивач просить накласти арешт з метою забезпечення позовних вимог.

Між тим позивач в заяві не обґрунтував співмірність вартості майна, на яке він просить накласти арешт, із пред`явленими позовними вимогами, не зазначив вартість майна і докази, які підтверджують вказані обставини.

Ураховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні Заяви та вжитті заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 150, 156, 258-261, 353-354 ЦПК України.

УХВАЛИВ

У задоволенні заяви адвоката Борейко Надії Олександрівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», про забезпечення позову у цивільній справі за позовом адвоката Борейко Надії Олександрівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Д.А. Крівцов