Справа № 202/9860/24
Провадження № 2/202/808/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі: головуючого судді Доценко С.І., за участю секретаря судового засідання Тарасової К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Предстаник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором №153348378 від 22.02.2020 року в розмірі 49 647,00 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову представником ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» зазначено, що 22.02.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено Кредитний договір №153348378 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, котрі є невід`ємною частиною кредитного договору. Після того добровільно без примусу чи тиску відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання.

Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перед тим як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевірило особисті дані відповідача, а і платіжну картку, з метою ідентифікації, тобто перевірило чи дійсно платіжна картка належить позичальнику.

Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 4TU575YY. Зокрема, 22.2.2020 року, об 14:40:01 год., відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «так», що є підтвердженням підписання договору.

Пунктом 4.7 Кредитного договору, визначено, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису, позичальник використовує як електронний підпис одноразовий ідентифікатор, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон), що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до п.1.1. договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 20 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику.

Таким чином, кредитний договір є двостороннім, оскільки породжує обов`язок кредитодавця надати кредит та обов`язок позичальника його повернути, та сплатити проценти за користування ним.

Відразу після вчинених дій відповідача, 22.02.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 20 000,00 грн. на його банківську карту № НОМЕР_1 хх-хххх-4903 що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень. Зокрема, на підтвердження даної інформації позивачем також долучено документ, виданий та підписаний електронним підписом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (банк, що здійснював платіж), з якого вбачається, що операція по перерахуванню коштів була успішною та кошти зараховані на картковий рахунок боржника.

З урахуваннями викладеного, сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії котрого закінчується 28.11.2019 року.

28.11.2019 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №19, згідно з умовами котрої строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, що продовжила строк договору до 31.12.2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 року та № 28/1118-01.

31.12.2021 року сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020 року.

З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №81 від 01.06.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до ВІДПОВІДАЧА на загальну суму 49 647,00 грн. Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 04.08.2021.

Відповідно, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто, право вимоги за кредитним договором №153348378 від 22.02.2020 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 01.06.2020 року, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги №81.

Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. Зокрема, на підтвердження переходу права вимоги позивачем долучено довідку видану ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що підтверджує перехід права вимоги за кредитним договором №153348378 від 22.02.2020 року до ТОВ «Таліон Плюс».

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого закінчується 04.08.2021 року. Предметом даного Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому в відповідному додатку договору (п.4.1.).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 від 05.08.2020 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 49647,00 грн.

17.07.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали Договір факторингу №17/07/24, відповідно до умов котрого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу №17/07/24 від 17.07.2024 року, від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 49647,00 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу 17/07/24 від 17.07.2024 року.

Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості відповідача на момент подання позовної заяви за Кредитним договором №153348378 від 22.02.2020 року становить 49647,00 грн., з котрих: 20000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 29 647,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Дана сума підтверджується випискою з особового рахунку на період 17.07.2024 року - 23.07.2024 року.

Відповідач не виконував умови договору належним чином, не повністю сплачував платежі, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість. Оскільки відсотки за вказаним кредитним договором нараховувалися відповідно до його умов та закону, вони не підлягають зменшенню.

З урахуванням наведеного, представник ТОВ «Фінансова компанія«Ейс» просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №153348378 від 22.02.2020 року у розмірі 49647,00 грн., з котрих: 20000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 29 647,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

03.10.2024 року представником відповідача був поданий відзив, в якому він просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що позов ТОВ «ФК ЕЙС» є безпідставним через низку порушень і відсутність належних доказів. Зокрема, відповідачка вважає, що право вимоги за кредитним договором № 153348378 від 22.02.2020 року не могло бути передано за договором факторингу від 28.11.2018 року, оскільки сам договір було укладено лише у 2020 році. Крім того, всі документи, на які посилається Позивач, є лише копіями, не засвідченими у встановленому законом порядку, без печаток та підписів, що робить їх недопустимими доказами. Представник відповідача звертає увагу суду на відсутність у справі первинних документів, які підтверджують фактичне надання кредиту, а саме банківських виписок із зазначенням прізвищ, підписів та печаток.Також, відповідач наполягає на застосуванні строку позовної давності, який, згідно умов договору, сплив 23.03.2023 року, тоді як позов подано лише 07.08.2024 року. Отже, вимоги є такими, що заявлені з порушенням трирічного строку давності. Додатково підкреслюється, що нарахування відсотків за кредитом після закінчення терміну його дії суперечить ст. 1048 ЦК України.У зв`язку з відсутністю правових підстав, належних доказів, а також пропуском строку позовної давності, відповідачка просить суд повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК ЕЙС» про стягнення 49 647 грн.

Ухвалою суду від 12.08.2024 року справу було вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у відзиві.

З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22.02.2020 року відповідач на вебсайті https://moneyveo.ua заповнив заявку на отримання грошових коштів в кредит, в котрій вказав персональні дані, зокрема номер банківської картки, номер телефону, та бажані умови кредитування: суму кредиту 20000,00 грн., строк кредитування 30 днів.

Після цього, 22.02.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено договір кредитної лінії №153348378, за умовами якого останньому надано кредит в сумі 20000,00 грн. з дисконтним періодом 30 днів з дисконтною процентною ставкою в розмірі 622,20 процентів річних.

Згідно з п. 4.1, невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується, неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Товариства: www.moneyveo.ua.

Вказаний кредитний договір укладений в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи вебсайту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» https://moneyveo.ua, та підписаний електронним підписом позичальника одноразовим ідентифікатором 4TU575YY відправленим на вказаний ним в заявці номер телефону.

Довідкою щодо дій позичальника, порядком дій споживача та алгоритмом дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підтверджується подання відповідачем заявки на кредит, отримання договору в особистому кабінеті, отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором 4TU575YY та підписання договору вказаним одноразовим ідентифікатором.

Також до договору додані паспорт споживчого кредиту, в якому міститься інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо процентної ставки та порядку повернення кредиту, а також Правила надання грошових коштів у позику та алгоритм дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі.

У цей же день ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на вказану відповідачем у заявці картку № 4149-62хх-хххх-4903 грошові кошти в сумі 20000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням та довідкою АТ КБ «ГЛОБУС» №1-3026.

Відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» та додаткових угод до нього, якими продовжувався строк дії договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило права вимоги, зазначені в реєстрах прав вимоги, ТОВ «Таліон Плюс», а останнє їх прийняло, зокрема право вимоги до відповідача за кредитним договором №153348378 від 22.02.2020 року згідно з реєстром права вимоги №81 від 01.06.2020 року.

З розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором №153348378 від 16.06.2021 року станом на 01.06.2020 року складала 49 647,00 грн., з котрих: 20000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 29647,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Надалі 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а останнє прийняло право вимог до боржників, у тому числі до відповідача за кредитним договором №153348378 від 22.02.2020 року.

З розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором №153348378 від 22.02.2020 року склала 49 647,00 грн., з котрих: 20000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 29 647,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Після цього 17.07.2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №17/07/24, відповідно до якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» право грошової вимог до боржників, у тому числі до відповідача за кредитним договором №153348378 від 22.02.2020 року.

З розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», та виписки з особового рахунка за Кредитним договором №153348378, вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором №153348378 від 22.02.2020 року станом на 05.08.2020 року складала 49647,00 грн., з котрих: 20000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 29 647,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі №334/3056/15).

Верховний Суд наголошує на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку (постанова Верховного Суду від 12.10.2023 у справі №308/3956/15-ц).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. ТОВ «ПоршеМобіліті» надано до суду копії кредитного договору від 20 травня 2014 року № 50011914, загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору), графіку погашення кредиту (додаток до кредитного договору), розрахунку заборгованості за кредитним договором від 20 травня 2014 року № 50011914. Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що надані документи не є належними доказами на підтвердження існування у позичальника заборгованості за кредитним договором у розмірі 367 431,01 грн., у матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтверджували правильність здійсненого кредитором розрахунку, зокрема первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», виписки з особових рахунків клієнта тощо (постанова Верховного Суду від 20.05.2022 у справі №336/4796/18).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками ( по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц (постанова Верховного Суду від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц).

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійсненій протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості відповідача та виписки з його рахунків є належними доказами наявності заборгованості позичальника (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі №209/3103/21).

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "РуїзТорія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Щодо наявності заборгованості та її розміру суд зазначає наступне.

Виходячи з вказаних вище положень законодавства України та висновків щодо застосування норм права, сформованих Верховним Судом, до предмету доказування в даній справі відноситься в тому числі факт отримання відповідачем грошових коштів (кредиту/позики) на підставі вказаного вище договору кредиту.

Обов`язок доведення вказаної обставини, виходячи із засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, покладається на позивача.

Верховним Судом сформовано сталу практику, згідно з котрою належними доказами наявності заборгованості є первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Верховний Суд також виснував, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, оскільки вказані документи підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (постанови Верховного Суду від 20.05.2022 у справі №336/4796/18, від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц, від 25.01.2023 у справі №209/3103/21).

Таким чином, ключове питання, яке повинен вирішити суд під час оцінки належності та допустимості таких доказів, як виписки з карткових рахунків і розрахунки заборгованості чи підтверджують вказані документи рух коштів за конкретним банківським рахунком, чи вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, тобто чи відносяться вказані документи до первинних або зведених облікових, які створюються на підставі первинних.

Повертаючись до обставин даної справи, суд приходить до висновку, що виконані позивачем розрахунки заборгованості не можна визнати належними та допустимими доказами на підтвердження факту наявності заборгованості з огляду на таке.

Згідно з умовами відповідних договорів, кредити та позики надавались відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на його банківську картку.

Позивач не є банківською установою та не здійснює відкриття та ведення поточних (розрахункових, кореспондентських) рахунків відповідача, його розрахунково-касове обслуговування тощо.

Ураховуючи наведене, надані позивачем розрахунки заборгованості не можуть відображати рух коштів по банківському рахунку відповідача та інформацію про операції по вказаному рахунку, в тому числі інформацію про зарахування сум кредиту/позики на банківський (картковий) рахунок відповідача, а відтак не є первинними документами і не можуть підтверджувати наявність заборгованості та її розмір.

Розрахунки заборгованості, виконані первісними кредиторами, а саме ТОВ «Маінвео швидка фінансова допомога, ТОВ «Таліон Плюс» та Виписку з особового рахунку за Кредитним договором №153348378 суд також не може визнати належними та допустимими доказами на підтвердження факту наявності заборгованості з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що первісні кредитори перераховували грошові кошти не безпосередньо на банківську картку відповідача, а із залученням фінансових установ, які надають послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, а саме АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

З матеріалів справи також вбачається, що інформацію відносно зарахування грошових коштів на певну банківську картку надало саме АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а не позивач.

Таким чином, процедура перерахування грошових коштів за договорами кредиту/позики відбувалась за участю АТ КБ «ПРИВАТБАНК», і саме останнє здійснювало транзакцію щодо безпосереднього зарахування грошових коштів на певну банківську картку.

За таких обставин, надані первісними кредиторами розрахунки заборгованості не можуть відображати рух коштів по банківському рахунку відповідача та інформацію про операції по вказаному рахунку, в тому числі інформацію про зарахування сум кредиту/позики на банківський (картковий) рахунок відповідача, а відтак не є первинними документами і не можуть підтверджувати наявність заборгованості та її розмір.

Оцінюючи наданий позивачем листи (довідку) АТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд керується таким.

Номер банківської картки, який дозволяє її ідентифікувати, складається з комбінації 16 цифр.

В усіх договорі кредиту/позики номер банківської картки відповідача вказаний не повністю, а без зазначення 6 цифр тобто у вигляді певної комбінації цифр та символів, а саме «4149-62ХХ-ХХХХ-4903».

Згідно з довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вказаною фінансовою установою, що надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, зараховано грошові кошти на банківську картку «4149-ХХХХ-ХХХХ-ХХ03».

Таким чином, у довідці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» номер відповідної банківської картки також вказаний не повністю, а без зазначення 6 цифр, які містяться всередині номеру.

Кожна з цих 6 цифр номеру банківської картки, яка в документах прихована під символом «*», може мати значення в діапазоні цифр від 0 до 9 (0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9). З вказаних 6 цифр можна скласти всього 1000000 різних комбінацій. Таким чином, може існувати 1000000 різних банківських карток, кожна із своїм унікальним 16-значним номером, який починається з комбінації цифр «4149-03» та закінчується комбінацією цифр «4903».

Ураховуючи наведене, а також заперечення відповідачем факту отримання грошових коштів згідно з договорами кредиту/позики, суд не може визнати надану позивачем довідку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належним та допустимим доказом на підтвердження зарахування грошових коштів на конкретну банківську картку, яка належить відповідачу.

Таким чином, судом не отримано даних щодо повного номеру банківської картки відповідача, а з відповідним клопотанням представник позивача до суду не звертався. Тому доводи представника відповідача в цій частині приймаються судом до уваги.

Щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором №153348378 від 22.02.2020 року суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року, по справі №905/306/17, дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги, за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012).

Отже, із умов Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року, Договору факторингу №17/07/24 від 17.07.2024 року вбачається, що сторони погодили умови переходу права вимоги від клієнта до фактора, проте, позивачем не надано доказів щодо набуття права грошової вимоги за зобов`язанням відповідача за кредитним договором №153348378 від 22.02.2020 року, а саме, доказів на підтвердження оплати за цими Договорами факторингу.

Отже, позивач належними та допустимими доказами не довів наявність заборгованості відповідача як перед первісним кредитором, так і перед ним у заявленому розмірі.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя ст. 89 ЦПК України).

За встановлених обставин, суд приймає до уваги доводи представника відповідача щодо відсутності документів, котрі підтверджують перерахування коштів у розмірі 20000,00 грн. саме на картку відповідача та щодо відсутності доказів на підтвердження оплати за Договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, Договором факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року, Договором факторингу №17/07/24 від 17.07.2024 року та не вбачає правових підстав для задоволення позову ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС».

Судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України відшкодовуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4,5,12,81,141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.05.2025 року.

Суддя С. І. Доценко