Дата документу 21.05.2025Справа № 554/5693/25
Провадження № 2/554/3150/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого судді - Савченко Л.І.,

за участю секретаря судового засідання - Титаренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, у якому просила шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 03 жовтня 2015 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1611, розірвати, визначити місце проживання їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею, після розірвання шлюбу змінити прізвище « ОСОБА_4 » на прізвище до реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 ».

Позивач у позові зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що вони з відповідачем тривалий час проживають окремо, у них відсутні спільні інтереси та наявні різні погляди на життя. Позивач вказує, що примирення та збереження сім`ї виключають. Позивачка вважає, що подружні відносини з відповідачем припинено, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Позивав вказала, що після розірвання шлюбу дитина буде проживати з нею. Спору з відповідачем про місце проживання дитини немає, як і спору про поділ майна подружжя.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження , з повідомленням сторін.

Від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити (а.с.24).

Відповідач ОСОБА_2 надіслав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі , зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує вповному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.23).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , що повторно видане 31 жовтня 2015 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, вбачається, що 03 жовтня 2015 року сторони уклали шлюб, про що Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 1611 (а.с.5).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 27 березня 2018 року Подільським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с.13).

Встановлено, що сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Дитина сторін проживає разом з позивачкою.

Вказані обставини визнаються відповідачем, виходячи зі змісту його заяви про визнання позову (а.с.23).

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечував проти його розірвання, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, тому він підлягає задоволенню.

З приводу проживання малолітнього сина з позивачем суд враховує наступне.

Згідно з ч.ч. 2,8,9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

У постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Тобто за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

І тільки за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи спір між батьками (сторонами по справі) щодо місця проживання неповнолітньої дитини відсутній, про що зазначає позивач у позовній заяві, тому суд його не вирішує.

Таким чином, при відсутності спору про визначення місця проживання дитини, суд має констатувати, з ким залишається проживати дитина (діти) після розірвання шлюбу, не визначаючи і не змінюючи при цьому місце проживання дитина (дітей), така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі №339/143/20.

Суд встановив, що на момент розгляду справи відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини, тому приходить до висновку про залишення проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позивачем.

Керуючись ст.ст. 110, 112-115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 81, 141,200, 206, 229, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб зареєстрований 03 жовтня 2015 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1611, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачу змінити прізвище на дошлюбне « ОСОБА_5 ».

Залишити проживати разом з матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу, є рішення суду, яке набрало законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Суддя Л.І. Савченко