Єдиний унікальний номер судової справи: 945/598/25
Провадження №22-ц/812/923/25 Доповідач суду апеляційної інстанції- Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

19 травня 2025 року м. Миколаїв Справа № 945/598/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

без участі сторін, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка п одана через її представника - адвоката Коренко Тетяну Володимирівну, на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2025 року, постановлену у складі головуючого судді Павленко І.В. у приміщенні суду у місті Миколаєві, за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 2-03-479/2008 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним,

встановив:

25 березня 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Коренко Т.В., звернулась до суду з вищезазначеною заявою, яку обґрунтовувала наступним.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02 липня 2008 року по справі № 2-03-479/2008 р. було задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним та вирішено: визнати дійсним договір № 138 від 09 червня 1998 року купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: будинку АДРЕСА_1 укладеного на Товарній Біржі «Сангай» між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Однак, за договором купівлі-продажу № 138 від 09 червня 1998 року позивач придбала домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 разом з земельною ділянкою розміром 0.07 га.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула прав власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлені для попереднього землевласника.

Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівлі або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти у набувача переходить право користування земельною ділянкою на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У зв`язку цим, позивач просила ухвалити додаткове рішення у справі № 2-03-479/2008 р., а саме визнати дійсним договір № 138 від 09 червня 1998 року купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 у розмірі 0,07 га.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2025 року відмовлено в ухваленні додаткового рішення у цивільній справі № 2-03-479/2008 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що в даному випадку відсутні, передбачені статтею 270 ЦПК України умови для ухвалення судом додаткового рішення, оскільки Миколаївський районний суд Миколаївської області в рішенні від 02 липня 2008 року задовольнив позов та виклав резолютивну частину рішення у повній відповідності до прохальної частини позовної заяви.

Не погодившись з таким судовим рішення ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Коренко Т.В., подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням суду першої інстанції було задоволено позов ОСОБА_1 , однак виключно в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку без жодної згадки або правового аналізу щодо земельної ділянки, площею 0,07 га, яка була невід`ємною. Суд, не дослідивши та не вирішивши це питання, залишив позивача у правовій невизначеності щодо права власності на землю, чим неповно вирішив заявлені позовні вимоги. Таке процесуальне рішення суперечить принципам повного та об`єктивного розгляду справи по суті, що є однією з основних гарантій справедливого судового розгляду.

Суд першої інстанції не навів обґрунтованого пояснення, чому земельна ділянка не була охоплена рішенням, що є помилкою в застосуванні норм процесуального законодавства та порушує права сторін.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

19 травня 2025 року від представника позивача адвоката Коренко Т.В. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, її представника та підтримання апеляційної скарги.

Відповідач в судове засідання також не з`явилася, 08 травня 2025 року у поштовому повідомлені проставлена відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутні, передбачені статтею 270 ЦПК України умови для ухвалення судом додаткового рішення, оскільки Миколаївський районний суд Миколаївської області в рішенні від 02 липня 2008 року задовольнив позов та виклав резолютивну частину рішення у повній відповідності до прохальної частини позовної заяви.

З висновками викладеними в оскаржуваній ухвалі погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Згідно роз`яснень, наданих у п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України (в редакції 2004 року); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (частина п`ята статті 270 ЦПК України).

Як вбачається з тексту позовної заяви жодної згадки про земельну ділянку розміром 0.07 га не має, ані в мотивувальній частині позовної заяви, ані в його прохальній частині.

Судом першої інстанції проаналізовано також протоколи попереднього судового засідання від 02 липня 2008 року та судового засідання від 02 липня 2008 року, рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02 липня 2008 року у справі №2-03-479/2008 р. та встановлено, що питання дійсності договору купівлі-продажу в частині, що стосується земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 у розмірі 0,07 га позивачем не заявлялось та не було предметом дослідження в суді.

При цьому, як позовна заява (її прохальна та мотивувальна частини), так і пояснення позивача надані 02 липня 2008 року в судовому засіданні стосувались виключно будинку АДРЕСА_1 .

В описовій частині рішення суд зазначив, що «позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним».

Мотивувальна частина рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02 липня 2008 року у справі № 2-03-479/2008 р. викладена так: «За ст.655 ЦК України при договорі купівлі-продажу сторона зобов`язується передати другій стороні у власність майно,а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач дійсно домовились про купівлю-продаж будинку та виконали всі умови передбачені ст. 655 ЦК України, але не додержались нотаріального посвідчення договору. Відповідно до ст. 220 ЦК України, якщо сторони виконали всі умови договору і ці обставини підтверджуються письмово, суд може визнати такий договір дійсним. В даному разі сторони уклали договір на біржі, але нотаріально його не посвідчили. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач дійсно продала будинок, а позивач купила його, але нотаріально договір не оформили».

Резолютивна частина рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02 липня 2008 року у справі № 2-03-479/2008 р. викладена таким чином: «визнати дійсним договір № 138 від 09.06.1998 року купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: будинку АДРЕСА_1 укладеного на Товарній Біржі «Сангай» між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним».

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1375209 від 14 травня 2025 року, на запит апеляційного суду, інформації за параметрами РНОКПП позивача інформації не знайдено.

За вказаних обставин, колегію суддів по справі встановлено, що під час ухвалення судового рішення судом першої інстанції розглянуті всі вимоги позивача, зазначені в позовній заяві, дана оцінка всім доводам та доказам, які надали сторони, встановлено відповідність заявлених вимог до норм закону та встановлених обставин у справі.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за вказаним позовом, оскільки матиме місце вирішення позовної вимоги, яка фактично не була заявлена (нової вимоги) та вирішення якої, буде мати наслідком зміну прийнятого судом рішення по суті.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, є такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через її представника - адвоката Коренко Тетяну Володимирівну, залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку і випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 19 травня 2025 року.