ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3927/25 Справа № 174/849/24 Суддя у 1-й інстанції - Ілюшик І. А. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пузіна Д. М. на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2024 року у цивільній справі №174/849/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувало тим, що 09.02.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 774066328 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідач за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт товариства www.moneyveo.ua, ознайомилась з правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після цього добровільно без примусу чи тиску заявила про бажання отримати кошти, подавши відповідну заявку, в якій вказала свої персональні дані. За результатами заповнення заявки здійснюється своєчасна перевірка дійсності та аутентифікація платіжної картки позичальника згідно з стандартами відповідних платіжних систем.

Кредитний договір № 774066328 від 09.02.2020 року був підписаний відповідачем за електронним підписом за допомогою одноразового персонального ідентифікатора № 84A3NHP3, який відповідач ввела у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснула кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору, після чого Товариством було перераховано грошові кошти в сумі 29280,00 грн на банківську карту відповідача 4731-21ХХ-ХХХХ-8505. У вказаному кредитному договорі сторонами погоджено вся істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки.

05.04.2020 року сторони уклали додаткову угоду до договору № 774066328 від 09.02.2020 року, якою продовжили строк дії договору, з урахуванням положень всіх додаткових угод до договору на 13 днів, у будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань.

Загальна сума заборгованості на момент подання позовної заяви становить 34546,55 грн, яка складається з наступного: 22029,72 грн. заборгованість по кредиту; 12516,83 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, предметом якого є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимог, строк дії якого продовжувався додатковими угодами № 19 від 28.11.2019 року, № 26 від 31.12.2020 року, № 27 від 31.12.2021 року остання продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року.

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого закінчується 04.08.2021 року та строк дії якого продовжувався додатковими угодами № 2 від 03.08.2021 року, № 3 від 30.12.2022 року, остання продовжила строк дії договору до 30.12.2024 року, всі інші умови залишились без змін. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на суму 34546,55 грн.

14.06.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та позивачем ТОВ «Юніт Капітал» та було укладено договір факторингу № 14/06/24, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 774066328 від 09.02.2020 року.

Відповідач не виконував умови взятого на себе зобов`язання, не погашав кредит та не сплачував проценти за користування кредитом. Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за Кредитним договором № 774066328 від 09.02.2020 року не була погашена.

У зв`язку із вищевикладеним, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 774066328 від 09.02.2020 року в сумі 34546,55 грн., а також судові витрати в сумі 2422,40 грн. та 5000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2024 рокупозовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал»задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 774066328 від 09.02.2020 року у розмірі 34 546,55 грн., а також судові витрати у справі, що складаються із судового збору в сумі 2 422,40 грн. та 5 700 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норма матеріального та процесуального права, а також не встановлення фактичних обставин , які мають значення для справи.

Зазначає, що позивачем не надано доказів, які б підвереджували, що саме відповідачка була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачкою логіну та паролю в системі, що відповідачкою було подано заявку на отримання кредиту, а також що відповідачка була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, та не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку № 4731-21XX-XXXX-8505, яка належить саме відповідачці ОСОБА_1 . Таким чином вважав, що, відповідачкою не було вчинено дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, та не надано доказів саме про реєстрацію відповідачки в інформаційнотелекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. Крім того ставив під сумнів відповідність поданих паперові копій електронних доказів, які долучені до позовної заяви оригіналам.

Щодо відступлення права вимоги зазначав, що відповідачка не була повідомлена про укладення договорів факторингу. Також звертав увагу, що договори факторингу між фінансовими установами укладено раніше кредитного договору.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 34 546,55 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 отримала у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитні кошти, які вчасно не повернула, отже з неї на користь правонаступника кредитора - ТОВ «Юніт Капітал» належить стягнути заборгованість, що виникла внаслідок неналежного виконання нею умов договору.

Із такими висновками суду першої інстанції не можливо погодитись з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено,що 09.02.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали договір № 774066328 від 09.02.2020 року в формі електронного документу з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора № 84A3NHP3, після чого Товариством було перераховано грошові кошти в сумі 29280,00 грн. на банківську карту відповідача НОМЕР_1 . Строк дії договору додатковою угодою від 05.04.2020 року було продовжено на 13 днів, у будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань. Крім того, відповідач підписала паспорт споживчого кредиту до даного договору та графік платежів.

Відповідно до платіжного доручення від 09.02.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» переказало Михалко Н.О. грошові кошти в сумі 29 280 грн. згідно № кредитного договору № 774066328 від 09.02.2020 року.

Згідно виписки по особовому рахунку за кредитним договором № 774066328 від 09.02.2020 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 19.06.2024 року складає 34546,55 грн. та не погашена відповідачем.

Згідно із довідкою від 17.06.2024 року за вих. № 774066328/ФК 22.09.2020 року було відступлено право вимоги за кредитним договором № 774066328 від 09.02.2020 року, укладеного з ОСОБА_2 , ТОВ «Таліон плюс», згідно укладеного договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2028 року.

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги, строк дії якого продовжувався додатковими угодами № 19 від 28.11.2019 року, № 26 від 31.12.2020 року, № 27 від 31.12.2021 року.

Відповідно до реєстру прав вимоги № 100 від 22.09.2020 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 34546,55 грн. та станом 22.09.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснено розрахунок заборгованості ОСОБА_1

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 774066328 від 09.02.2020 року, строк дії якого продовжувався додатковими угодами № 2 від 05.08.2020 року та № 3 від 30.12.2022 року.

ТОВ «Таліон Плюс» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором 774066328 від 09.02.2020 року в сумі 34546,55 грн..

Відповідно до Реєстру боржників від 14.06.2024 року до Договору факторингу № №14/06/24 від 14.06.2024 року до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 34546,55 грн., з яких 22029,72 грн. заборгованість по кредиту, 12516,83 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

14.06.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 14/06/24 та підписано акт прийому реєстру боржників та Акт повернення права вимоги.

У ч. ч. 1, 3ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у

тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1ст. 633 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17 відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній уповноважений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.

Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №774066328 був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 09.02.2020 року, натомість договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року.

За таких обставин ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством на підставі договору факторингу 05.08.2020 року ТОВ«ФК «Онлайн Фінанс»,так само як і позивачу, а саме ТОВ «ЮнітКапітал» на підставі договору факторингу 14.06.2024 року. Тобто у позивача не виникло право вимоги до ОСОБА_1 ..

Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28.11.2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору.

За встановлених обставин суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що права кредитора за договором №774066328 від 09.02.2020 року перейшли до позивача, внаслідок чого позивач набув прав кредитора по відношенню до позичальника ОСОБА_1 .. Так як на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28.11.2018 року боргові зобов`язання за кредитним договором від 09.02.2020 року ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору ТОВ«Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення права вимоги від 28.11.2018 року, а відтак ТОВ «Таліон Плюс» не набувши прав вимоги до боржника ОСОБА_1 , не міг їх передати ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а ТОВ«ФК «Онлайн Фінанс» в свою чергу не могло передати право вимоги до ОСОБА_1 , а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Під ставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. При цьому зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч.4 ст. 376 ЦПК України).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність належних та допустимих доказів, у розумінні статей 77, 78 ЦПК України, на підтвердження тієї обставини,

що первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за кредитним договором 09.02.2020 року на користь ТОВ «Таліон Плюс», а тому відсутні підстави вважати, що позивач ТОВ «Юніт Капітал», як черговий правонаступник кредитора, набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором, а тому висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи й вимогам закону, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ ТОВ «Юніт Капітал».

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, не має підстав у розумінні положень ст. 141 ЦПК України для відшкодування позивачу витрат на правову допомогу та судового збору за подання позовної заяви, однак є підстави для стягнення з позивача на користь відповідача понесених останньою витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 34 546,55 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пузіна Д. М. задовольнити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2024 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: