Справа № 204/5007/25
Провадження № 2-о/204/159/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд м. Дніпра у складі: головуючого судді Чапали Г.В., за участю секретаря судового засідання Савченко С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, а саме просила встановити факт смерті матері заявниці громадянки України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України у місті Донецьк, Донецької області.

Ухвалою суду від 19 травня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

В обґрунтування заявлених вимог заявниця посилається на те, що вона є рідною донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Російська Федерація, Ростовська область, Левенський район, с. Левенка; яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України у місті Донецьк, Донецької області. Факт смерті ОСОБА_2 зареєстровано органом самопроголошеної окупаційної влади, відповідний документ є недійсним на території України, а саме відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 05 березня 2025 року, яке видане так званим «Донецким городским отделом записи актов гражданского состояния Управления ЗАГС Донецкой Народной Республики» актовий запис про смерть №4. Отже, матір заявниці померла на тимчасово окупованій території, тому на даний час ОСОБА_1 позбавлена можливості реєстрації в законному порядку факту смерті своєї матері в органах РАЦС, оскільки видане свідоцтво про смерть є недійсним з тих підстав, що воно видане на окупованій території України, у зв`язку з чим вимушена звернутись до суду. Встановлення факту смерті в судовому порядку заявниці необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану, внесення до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану України, адже є підставою для настання відповідних правових наслідків, зокрема спадкових прав.

Заявниця у судове засідання не з`явилась, 21 травня 2025 року надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є донькою ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 . В свідоцтві про народження в графі батьки вказано (мовою оригіналу) «мать: ОСОБА_2 » (а.с. 9).

30 квітня 1995 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ворошиловського району м. Донецька, Донецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис №197 від 30.04.1995 року та 06.09.2012 року видано Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 згідно з яким ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Російська Федерація, Ростовська область, Левенський район, с. Левенка, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України у місті Донецьк, Донецької області, що підтверджено копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 05 березня 2025 року, яке видане так званим «Донецким городским отделом записи актов гражданского состояния Управления ЗАГС Донецкой Народной Республики» актовий запис про смерть №4 (а.с. 15).

Заявницею надано (мовою оригіналу) «свидетельство о смерти» серії НОМЕР_1 від 05 березня 2025 року; «свідоцтво про право власності на квартиру (будинок)» №6448 від 10.10.2002 року (а.с. 15-16).

Померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України (а.с. 14 на звороті).

За правилами п. 8 ч.1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

Згідно статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до п.3 ч.1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 710-р, яке визначає адміністративні центри та затверджує території територіальних громад Донецької області, Донецьк є адміністративним центром окремої територіальної громади Донецької міської територіальної громади, яка входить до складу Донецького району.

Отже, територія Донецького району є тимчасово окупованою територією відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».

Станом на дату смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) територія м. Донецька входила до переліку вищевказаних територій.

За змістом частини 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану.

Відповідно до правової позиції, викладеної Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі від 15.04.2016 року, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Одночасно суд зважає на практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), відповідно до якої, зокрема, у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Згідно ч.1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 77-78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

У відповідності до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для встановлення факту смерті особи необхідні обставини, що свідчать про цю подію, а також про те, що заявник позбавлений можливості зареєструвати факт смерті в інший спосіб. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина у певний час за певних обставин.

Отже, оскільки встановлення відповідного факту смерті необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть встановленої законом України форми, та реалізації наслідків, передбачених законодавством у зв`язку зі смертю особи, суд як виняток приймає до уваги дані про смерть (дату, місце), які зазначені у вищенаведених документах, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Таким чином, законодавством визначено процедуру державної реєстрації смерті особи, у випадку неможливості надання документів, які б за формою та змістом відповідали встановленим законодавством України вимогам, шляхом звернення до суду.

Заявником доведено, що встановлення юридичного факту необхідне для проведення державної реєстрації смерті матері.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що дослідженими у справі доказами підтверджується факт смерті громадянки України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території у місті Донецьк, Донецької області та неможливість реєстрації такого факту в органах реєстрації актів цивільного стану України, тому подана заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно з ч.4 статті 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

На підставі Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та, керуючись статтями ст. ст. 2, 10, 258, 259, 315, 317 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України задовольнити.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України; місце народження: Російська Федерація, Ростовська область, Левенський район, с. Левенка; місце смерті: Україна, м. Донецьк, Донецької області.

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження не зупиняє його виконання.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст складено 21 травня 2025 року.

Суддя