У х в а л а

Іменем України

16 травня 2025 року

м. Київ

Справа № 461/5635/24

Провадження № 61-3949ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - скаржник)

на рішення Галицького районного суду м. Львова від 5 листопада 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до скаржника, Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України (далі разом - скаржники) про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, і

в с т а н о в и в:

1. У червні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України 1 500 000,00 грн відшкодування моральної шкоди та 45 000,00 грн витрат на правничу допомогу, понесених під час кримінального провадження. Мотивував так:

- 19 січня 2011 року позивача прийняли на посаду заступника міського голови м. Жовкви з питань будівництва та земельних відносин.

- 26 листопада 2013 року Слідче управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області внесло відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000882 за ознаками злочину, передбаченого частиною четвертою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України), за фактом отримання та вимагання службовою особою одного із районних центрів Львівської області неправомірної вигоди від приватного підприємця;

- 10 грудня 2013 року у цьому кримінальному провадженні позивачеві повідомили про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України.

- 1 серпня 2018 року за наслідками судового розгляду кримінального провадження №0000882 Жовківський районний суд Львівської області ухвалив вирок у справі № 444/183/14-к, згідно з яким визнав позивача невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України, та виправдав на підставі пункту 3 частини першої статті 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю у діянні складу кримінального правопорушення;

- 27 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд постановив ухвалу, згідно з якою залишив без змін вирок Жовківського районного суду Львівської області від 1 серпня 2018 року;

- 11 жовтня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін зазначені вирок суду першої інстанції й ухвалу апеляційного суду;

- позивач перебував під слідством та судом з 26 листопада 2013 року до 27 квітня 2021 року, тобто 7 років 5 місяців та 1 день (або 89 місяців і 1 день). Упродовж такого довгого строку, маючи застосований відносно себе запобіжний захід, позивач зазнав значних психічних і душевних страждань, постійно хвилювався за своє майбутнє, не міг спокійно працювати, відпочивати, спати, став дуже напруженим, оскільки весь час думав про незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності. Позивача позбавили права та можливості займатися роботою та заробляти гроші звичним йому способом, а його репутація була зруйнована, адже протягом багатьох років його знайомі вважали, що він вчинив злочин.

2. 5 листопада 2024 року Галицький районний суд м. Львова ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов частково: стягнув із Державного бюджету України на користь позивача 730 000,00 грн відшкодування моральної шкоди та 45 000,00 грн витрат на правничу допомогу під час кримінального провадження, а також 10 000,00 грн витрат на таку допомогу у цьому провадженні; відмовив у задоволенні іншої частини вимог; компенсував судовий збір за рахунок держави. Мотивував так:

- суд не бере до уваги перебування під слідством і судом позивача з 26 листопада 2013 року до 27 квітня 2021 року включно, оскільки кримінальне переслідування тривало з 10 грудня 2013 року (оголошення підозри) до 27 квітня 2021 року (набрання виправдувальним вироком законної сили), тобто 88 місяців і 17 днів. Загалом кримінальне провадження відноснопозивача тривало більше семи років, протягом цього часу проводили слідчі дії, здійснювали судовий розгляд у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, що негативно вплинуло на життя позивача. Крім того, беззаперечним є те, що постраждала ділова репутація позивача, який відповідно до розпорядження міського голови м. Жовкви № 04-02/70 від 27 грудня 2023 року був відсторонений від посади заступника міського голови з питань будівництва та земельних відносин. Таким чином, були порушені нормальні життєві зв`язки позивача. Він був змушений доводити свою невинуватість, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя та є підставою для відшкодування моральної шкоди;

- враховуючи термін перебування позивача під слідством і судом, що становить 88 місяців і 17 днів, мінімальний розмір моральної шкоди не може бути меншим, ніж 8 000,00 грн х 88 місяців 17 днів = 708 533,33 грн. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд врахував обставини справи, характер незаконних дій працівників органів прокуратури та досудового слідства, ступінь негативного впливу на життя позивача, факт безпідставного кримінального переслідування, тривалість кримінального провадження, вимоги розумності, справедливості та співмірності, а також введення з 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану;

- позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі на відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому правничої допомоги, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону. Передбачені статтею 137 ЦПК України підстави зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не можна застосувати у разі вирішення питання про відшкодування (повернення) на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» суми, сплаченої громадянином у зв`язку з наданням йому правничої допомоги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 червня 2022 року в справі № 750/958/20 (провадження № 61-12600св21)). Тому 45 000,00 грн таких витрат позивача у кримінальному провадженні слід відшкодувати у повному обсязі;

- за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час і неспівмірність порівняно з ринковими цінами. Визначаючи суму відшкодування, суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з обставин справи. Беручи до уваги те, що позивач отримав адвокатські послуги, суд вважає за необхідне стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу. Але розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним. Тому, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, слід зменшити розмір таких витрат для мети їхнього розподілу між сторонами.

3. 27 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою змінив рішення суду першої інстанції у резолютивній частині: стягнув з Державного бюджету України на користь позивача 730 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, 45 000,00 грн витрат на правничу допомогу в кримінальному проваджені; 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу в цьому провадженні; відмовити у задоволенні інших позовних вимог; стягнув зі скаржника та Львівської обласної прокуратури на користь держави по 3 875,00 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції; залишив рішення останнього без змін в іншій частині.

Мотивував постанову аналогічно до рішення суду першої інстанції. Додатково зазначив, що суд першої інстанції під час вирішення питання про розподіл судового збору порушив норми процесуального права: оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а позов задоволений частково, ці витрати треба стягнути зі скаржника та Львівської обласної прокуратури в дохід держави пропорційно до задоволених позовних вимог.

4. 27 березня 2025 року скаржник сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 9595/0/220-25 від 27 березня 2025 року), у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. Мотивував касаційну скаргу так:

- шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті: така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року);

- за змістом статей 23 і 1174 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою, і для визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц);

- суди залишили без уваги та не з`ясували, чим підтверджене завдання позивачеві моральних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює шкоду, та якими нормами він керується;

- завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує обов`язок її відшкодувати (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17);

- визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви. Розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 жовтня 2019 року у справі № 522/17164/16);

- позивач не довів і не долучив жодного доказу незаконних дій посадових осіб органів досудового розслідування та прокуратури, у зв`язку з чим йому була б завдана моральна шкода. У позовній заяві немає жодних доводів, чим саме підтверджене завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, не наведені будь-які докази завдання моральної шкоди;

- наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури сама по собі не означає незаконність їхньої діяльності як такої та відповідно не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2023 року у справі № 757/33618/18-ц);

- неналежне досудове розслідування можна оскаржити у кримінальному провадженні. Оскарження процесуальних рішень слідчого є реалізацією права позивача та контролем за діяльністю осіб, уповноважених на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства. Таким правом позивач не скористався;

- на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу треба надати договір про її надання (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи про оплату гонорару й інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанцію до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший батьківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також їхнього розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

5. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

5.1. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (стаття 1176 ЦК України).

5.2. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

5.3. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода (пункт 5 частини першої статті 3 вказаного Закону).

5.4. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 цього Закону).

5.5. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частини перша, третя статті 23 ЦК України).

5.6. Моральною шкодою визнаються страждання, завдані громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточенням, інших негативних наслідків морального характеру. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд має враховувати той розмір мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, який є на час розгляду справи.

Парламент визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством і судом. Цей розмір у будь-якому випадку не можна зменшити, бо він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їхню тривалість, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування як обставин завдання моральної шкоди, так і її розміру, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, розумності, виваженості та справедливості (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17).

5.7. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 761/22531/23 звернув увагу на те, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд урахував обсяг завданої шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством (18 місяців), застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який обмежував його свободу пересування й обрання місця перебування; це зумовило порушення нормальних життєвих зв`язків позивача; тому з урахуванням засад розумності та справедливості суди обґрунтовано стягнули 127 800,00 грн відшкодування моральної шкоди, визначивши його розмір із урахуванням всіх обставин справи з огляду на розмір мінімальної заробітної плати, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» на момент відшкодування (7 100,00 грн), а не з урахуванням встановленого статтею 8 цього Закону розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду (1 600,00 грн).

5.8. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

5.9. Встановивши факт витрат позивача у зв`язку з наданням йому правничої допомоги у кримінальному провадженні, суд стягує витрати саме за час перебування позивача під слідством і судом. Визначені вказаним Законом суми, сплачені у зв`язку з наданням юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи, не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України. Тому у зазначеному випадку слід застосовувати спеціальну норму Закону (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2024 року у справі № 556/1626/23).

5.10. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили такі факти:

- позивач за розпорядженням міського голови м. Жовкви від 18 січня 2011 року № 04-02/2 з 19 січня 2011 року був прийнятий на посаду заступника міського голови з питань будівництва та земельних відносин;

- 26 листопада 2013 року Слідче управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області внесло відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000882 за ознаками злочину, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України, за фактом отримання та вимагання службовою особою одного із районних центрів Львівської області неправомірної вигоди від приватного підприємця;

- 10 грудня 2013 року слідчий відділу РОВС ЗУОГ і ЗО СУ ГУ МВС України у Львівській області Панасюк Ю. за погодженням прокурора Прокуратури Львівської області Лаганяка С. повідомив позивача про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України;

- 13 грудня 2013 року слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова постановив ухвалу, згідно з якою застосував до позивача запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Львівському слідчому ізоляторі Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Львівській області та з визначенням застави у розмірі 60 розмірів мінімальних заробітних плат, яку позивач вніс 16 грудня 2013 року;

- 13 грудня 2013 року слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова постановив ухвалу, згідно з якою відсторонив позивача від посади заступника міського голови м. Жовкви з питань будівництва та земельних відносин на два місяці;

- 17 січня 2014 року слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова постановив ухвалу, згідно з якою наклав арешт на майно позивача;

- 1 серпня 2018 року Жовківський районний суд Львівської області ухвалив вирок у справі №444/183/14-к, згідно з яким визнав позивача невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України, та виправдав на підставі пункту 3 частини першої статті 373 Кримінального процесуального кодексу України;

- 27 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд постановив ухвалу, згідно з якою залишив без змін вирок Жовківського районного суду Львівської області від 1 серпня 2018 року;

- 11 жовтня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін зазначені вирок суду першої інстанції й ухвалу апеляційного суду;

- у кримінальному провадженні правничу допомогу позивачеві під час досудового розслідування, а також під час судового розгляду кримінального провадження у трьох інстанціях надавали адвокати Адвокатського об`єднання «Валько і Махніцький». Ці витрати документально підтверджені актами про надання правової допомоги та квитанціями про сплату 45 000,00 грн.

5.11. Оскільки згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 квітня 2024 року становив 8 000,00 грн, то суди у цій справі, вирішуючи питання щодо розміру компенсації моральної шкоди, правильно врахували вказаний розмір як мінімально гарантований державою, а також врахували обставини цієї справи, засади розумності, виваженості та справедливості. Тому обґрунтовано визначили розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивачеві (730 000,00 грн). Крім того, встановивши, що позивач сплатив 45 000,00 грн за правничу допомогу в кримінальному провадженні, суди правильно виснували, що ці фактично сплачені та підтверджені доказами суми слід відшкодувати.

5.12. Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу у цивільному провадженні Верховний Суд зауважує, що, застосовуючи критерій співмірності цих витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності відповідного заперечення іншої сторони, яка вказує на неспівмірність витрат і наводить відповідне обґрунтування, за потреби - з наданням доказів невідповідності заявлених витрат відповідним критеріям (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року у справі № 520/5311/2020, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 7 серпня 2018 року у справі № 916/1283/17).

5.13. У справі № 461/5635/24 суди застосували критерій співмірності витрат на правничу допомогу. Визначаючи суму відповідного відшкодування, вони врахували критерії реальності вказаних витрат (їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру. З огляду на обставини справи вважали розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, завищеним. Тому, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, суд першої інстанції правомірно зменшив розмір витрат позивача на правничу допомогу до 10 000,00 грн.

5.14. За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

5.15. З огляду на викладене, беручи до уваги те, що Верховний Суд уже викладав у постановах висновки щодо застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, про які йде мова у касаційній скарзі, і суди у цій справі такі висновки врахували, колегія суддів вважає цю скаргу необґрунтованою. Тому відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 261, 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Галицького районного суду від 5 листопада 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко