Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/7432/24
Провадження №: 2/332/880/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Блажко У.В. за участі секретаря судового засідання Дубачової А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року до Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (надалі позивач/ТОВ «Цикл Фінанс») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що між акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем 07.11.2018 був укладений кредитний договір № 3342, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування ними зі строком кредитування до 06.11.2020. Також 13.11.2018 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 5257, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування ними зі строком кредитування до 13.11.2023. Після підписання кредитних договорів відповідач власним підписом засвідчив факт взяття на себе відповідного зобов`язання, а саме, повернути надані у тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування ними та комісію, що передбачена кредитними договорами. Свої зобов`язання банк виконав у повному обсязі, а саме, ознайомив відповідача з умовами кредитних договорів, надав в тимчасове користування кредитні кошти у зазначеному розмірі.

У подальшому між АТ «Банк Кредит Дніпро» та товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Цикл Фінанс» 15.12.2021 укладений договір факторингу № 15/12/2021, за яким останній набув прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами від 07.11.2018 № 3342 та від 13.11.2018 № 5257.

Отже, позивач вважає, що наділений правом грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 07.11.2018 № 83342 у розмірі 9 952,38 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3 186,84 , заборгованості по відсотках у розмірі 1 454,97 грн, заборгованості по комісії у розмірі 2 227,28 грн, за кредитним договором від 13.11.2018 № 5257 у розмірі 29 550,45 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 21 044,60 грн, заборгованості по відсотками у розмірі 1 454,97 грн, заборгованості по комісії у розмірі 7 050,88 грн.

Згідно з умовами кредитних договорів позичальник зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному договором. Проте, незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку, не повернув наданий кредит у строки, передбачені кредитним договором, та не сплатив відсотки та комісію

На підставі ст. 625 ЦК України внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов`язання позивачем нараховані 3 % річних від суми заборгованості за кредитним договором від 07.11.2018 № 83342 за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 у розмірі 18,34 грн, інфляційні втрати за той самий період у розмірі 112,76 грн. На заборгованість за кредитним договором від 13.11.2018 № 5257 за період з 15.12.2021 до 23.02.2022 позивачем нараховано 3% річних у розмірі 121,08 грн, інфляційні втрати у розмірі 744,62 грн.

З метою захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути заборгованість у загальному розмірі 40 499,62 грн, а саме:

-за кредитним договором від 07.11.2018 № 83342 у розмірі 10 083,48 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3 186,84 грн, заборгованості по відсоткам у розмірі 4 538,26 грн, заборгованості по комісії у розмірі 2 227,28 грн, збитки від інфляції у розмірі 112,76 грн, 3% річних у розмірі 18,34 грн;

-за кредитним договором від 13.11.2018 № 5257 у розмірі 30 416,15 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 21 044,60 грн, заборгованості по відсоткам у розмірі 1454,97 грн, заборгованості по комісії у розмірі 7 050,88 грн, збитки від інфляції у розмірі 744,62 грн, 3% річних у розмірі 121,08 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 570,00 грн.

Ухвалою судді від 14.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Від представника відповідача адвоката Єлісєєва Д.О. через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у позову з огляду на те, що позивач належним чином не довів, що відповідач дійсно ознайомлений з правилами надання споживчих кредитів та з кредитним договором, який підписував у подальшому. Крім того, відповідач вважає нарахування заборгованості по комісії незаконним, посилаючись на те, що комісія за кредитним договором не є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач в особі свого представника також вважав розмір витрат на правничу допомогу, заявлений позивачем до стягнення, завищеним, таким, що є неспівмірним із обсягом виконаних адвокатом послуг, витраченого ним часу, що є значним тягарем для відповідача з урахуванням суми кредиту, яка була ним отримана.

Від представника позивача адвоката Дорошенко М.А. 17.02.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, доводи якої в загальному аналогічні тим, що наведені у позовній заяві.

У судовому засіданні 14.05.2025 вирішено відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на 20 травня 2025 року.

У судове засідання 20.05.2025 учасники справи не з`явилися, надали суду заяви про проведення судового засідання за їх відсутності.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши думку учасників справ, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.

Між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 07.11.2018 був укладений договір № 3342 про встановлення кредитного ліміту, відповідно до умов якого Товариство здійснює кредитне обслуговування поточного рахунку Клієнта № НОМЕР_1 , відкритого в банку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (далі - Кредитна картка), шляхом встановлення ліміту Кредитної лінії у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів Клієнта на Рахунку.

Відповідно до п. 1.2.1 договору ліміт кредитної лінії складає 4100,00 грн та протягом дії цього договору може бути змінений Банком в порядку, визначеному в Універсальному договорі банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» (надалі УДБО), при цьому максимальний ліміт кредитної лінії не може перевищувати 200 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.2.2. договору строк дії Кредитного ліміту - 12 місяців з дати встановлення кредитного ліміту.

Згідно з п. 1.2.3 договору процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 48,00% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,00% річних.

Відповідно до п. 1.2.4. Договору щомісячна комісія за користування лімітом Кредитної лінії 2,0% від фактичної заборгованості за Кредитом станом на останній банківський день поточного місяця.

Відповідно до п. 1.3 Договору вартість інших послуг Банку, пов`язаних з користуванням Платіжною карткою, визначені в Тарифах Банку.

Реальна процентна ставка за Кредитом становить 89,88% (п. 1.4. договору).

Відповідно до п.2.3 Договору заборгованості за цим Договором погашаються Клієнтом шляхом зарахування обов`язковою платежу на Рахунок, визначений в п.1.1 цього Договору з 1 до 25 числа місяця (далі Платіжний період), наступного за місяцем, в якому був використаний Кредит. Розмір обов`язкового платежу становить 2,0% від суми фактичної заборгованості за цим Договором та суми нарахованих процентів і комісій за користування Кредитом станом на останній банківський день місяця, за який сплачується обов`язковий платіж. Про розмір обов`язковою платежу Банк повідомляє Клієнта шляхом направлення СМС-повідомлення на Основний номер телефону Клієнта. Сума обов`язкового платежу направляється на погашення заборгованості за цим Договором у відповідній черговості погашення заборгованості встановленої в УДБО.

Відповідно до п. 3.1 договору Клієнт доручає Банку здійснювати договірне списання грошових коштів з Рахунку, визначеного в п.1.1. цього Договору, протягом Платіжного періоду та з будь-яких інших Рахунків, відкритих в Банку на ім`я Клієнта, в тому числі відкритих до та після укладення цього Договору та/або Заяви-заяви у валюті заборгованості, у межах сум, що підлягають сплаті на користь Банку за цим Договором у випадку виникнення простроченої заборгованості.

Положеннями п. 4. договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання зобов`язань за ним. Зміни та доповнення до Договору вносяться Сторонами у письмовій формі шляхом укладення додаткових договорів. В УДБО викладені порядок відмови Клієнта від Кредиту, дострокового погашення заборгованості за цим Договором, відповідальність Сторін за порушення умов Договору. Укладаючи з Банком цей Договір, Клієнт приймає на себе всі обов`язки та набуває всіх прав, передбачених УДБО. Договір укладений в 2 (двох) примірниках, що мають однакову юридичну силу, один для Клієнта, інший для Банку. Підписанням цього договору Клієнт підтверджує, що Банк у письмовій формі надав всю передбачену чинним законодавством України інформацію про умови кредитування, в письмовій формі надав Паспорт продукту. До моменту укладення Договору банк ознайомив його з умовами цього Договору, Тарифами Банку та УДБО, надав в повному обсязі інформацію, що передбачена чинним законодавством України, в тому числі частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до виписки по особовому рахунку відповідача за період з 07.11.2018 по 14.12.2021 АТ «Баку Кредит Дніпро» було перераховано на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1 кредитні кошти, як це передбачено умовами Договору про встановлення кредитного ліміту від 07.11.2018 № 3342.

Як видно із наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору про встановлення кредитного ліміту № 3342 від 07.11.2018, у відповідача станом на 14.12.2021 утворилася заборгованість у розмірі 9 952,38 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3 186,84 грн, заборгованості по відсотках у розмірі 4 538,26 грн, заборгованості по комісії у розмірі 2 227,28 грн.

Оскільки на момент подання позовної заяви зобов`язання з приводу повернення кредитних коштів за договором про встановлення кредитного ліміту № 3342 від 07.11.2018 відповідачем не виконано та існує заборгованість у вищевказаній сумі, позивачем за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 нараховано 3% річних у розмірі 18,34 грн, інфляційні втрати за той самий період у розмірі 112,76 грн.

З огляду на вказане загальна заборгованість відповідача за договором про встановлення кредитного ліміту № 3342 від 07.11.2018 з урахуванням компенсаційних втрат, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, становить 10 083,48 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3 186,84 грн, заборгованості по відсоткам у розмірі 4 538,26 грн, заборгованості по комісії у розмірі 2 227,28 грн, збитків від інфляції у розмірі 112,76 грн, 3% річних у розмірі 18,34 грн.

Також судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що 13.11.2018 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 5257, за умовами якого Товариство надало Клієнту на споживчі цілі фінансовий кредит у сумі 22 144,78 гривень строком кредитування 60 місяців, щомісячною комісією за обслуговування кредиту 1,99% від суми кредиту.

Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001% річних; на прострочену заборгованість 56,0 % річних.

Банк формує Графік платежів, який викладено у розділі 4 договору, із зазначенням сум погашення основного боргу за Кредитом, сплати процентів за користування Кредитом, щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки (п. 1.3. договору).

Кредит надається шляхом зарахування суми Кредиту на поточний рахунок Клієнта № НОМЕР_2 в АТ «Банк Кредит Дніпро». Датою видачі Кредиту вважається день зарахування суми Кредиту на Рахунок Клієнта. Якщо Банк не надав Кредит протягом семи операційних днів, цей Договір вважається неукладеним (п. 1.4. договору).

Розділом 2 Договору визначено порядок погашення заборгованості за договором.

Так, у п. 2.1. договору зазначено, що платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів.

Відповідно до п. 2.2. договору дата погашення та розмір обов`язкового платежу визначені в графіку платежів, який викладений в розділі 4 договору.

В розділі 4 договору зазначений графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором, де щомісячні платежі визначені з 13.12.2018 по 13.11.2023, визначена щомісячна сума платежу за кредитом, яка складається з суми кредиту, процентів за користування кредитом та платежів за додаткові та супутні послуги (за ведення рахунку, розрахунково-касове обслуговування, комісія за надання кредиту, інші послуги банку).

Відповідно до п. 3.1. договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 3.2. договору зміни та доповнення до цього договору вносяться сторонами у письмовій формі шляхом укладання додаткових договорів до цього договору.

Відповідно до виписки по особовому рахунку відповідача за період з 13.11.2018 по 14.12.2021 АТ «Банк Кредит Дніпро» було перераховано кредитні кошти на особистий рахунок боржника, як це передбачено умовами Кредитного договору від 13.11.2018 № 5257.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору від 13.11.2018 № 5257, у відповідача станом на 14.12.2021 утворилася заборгованість у розмірі 29 550,45 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 21 044,60 грн, заборгованості по відсотками у розмірі 1 454,97 грн, заборгованості по комісії у розмірі 7 050,88 грн.

Оскільки на момент подання позовної заяви зобов`язання з приводу повернення кредитних коштів за кредитним договором від 13.11.2018 № 5257 відповідачем не виконано та існує заборгованість у вищевказаній сумі, позивачем за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 нараховано 3% річних у розмірі 121,08 грн, збитки від інфляції у розмірі 744,62 грн.

З огляду на вказане загальна заборгованість відповідача за кредитним договором 13.11.2018 № 5257 з урахуванням компенсаційних втрат, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, становить 30 416,15 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 21 044,60 грн, заборгованості по відсоткам у розмірі 1 454,97 грн, заборгованості по комісії у розмірі 7 050,88 грн, збитки від інфляції у розмірі 744,62 грн, 3% річних у розмірі 121,08 грн.

15.12.2021 укладено договір факторингу № 15/12/2021, відповідно до якого АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило ТОВ «Цикл Фінанс» право грошової вимоги за вказаними кредитними договорами.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що на умовах, встановлених цим договором, Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості) відповідно до реєстру боржників згідно до додатку 1. У п. 1.2. договору визначено, що внаслідок передачі права вимоги за цим договором Фактор заміняє Клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Згідно з п. 6.2.2 договору факторингу права вимоги переходять до Фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання Акту приймання-передачі прав вимоги, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.

Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 15/12/2021 від 15.12.2021 від АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «Цикл Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 :

-за договором від 07.11.2018 № 3342 на загальну суму 9 952,38 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3 186,84 грн, заборгованості по відсотках у розмірі 4 538,26 грн, заборгованості по комісії у розмірі 2 227,28 грн;

-за договором від 13.11.2018 № 5257 на загальну суму 29 550,45 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 21 044,60 грн, заборгованості по відсотками у розмірі 1 454,97 грн, заборгованості по комісії у розмірі 7 050,88 грн.

Відповідно до ст.ст.11,509 ЦК України договір є підставою для виникнення зобов`язань.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, та мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що договір про встановлення кредитного ліміту від 07.11.2018 № 3342 і кредитний договір від 13.11.2018 № 5257 були підписані відповідачем особисто. Отже, відповідач власним підписом засвідчив факт взяття на себе відповідних зобов`язань, а саме, повернути надані у тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування ними та комісію, що передбачена кредитними договорами.

АТ «Банк кредит Дніпро» виконало свої зобов`язання за договором від 07.11.2018 № 3342, надавши грошові кошти відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 14.12.2021 та випискою по особовому рахунку за період з 07.11.2018 по 14.12.2021.

Зобов`язання з надання кредитних коштів за договором від 13.11.2018 № 5257 акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» виконані, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 14.12.2021 та випискою по особовому рахунку за період з 13.11.2018 по 14.12.2021.

Отже, вище встановленими обставинами справи підтверджується факт укладення між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 договору про встановлення кредитного ліміту від 07.11.2018 № 3342 і кредитного договору від 13.11.2018 № 5257.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку первісний кредитор - АТ «Банк Кредит Дніпро»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Разом з тим, відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на дату укладення договору в цій справі) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно з частиною 6 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Так, в пункті 1.2 Кредитного договору від 13.11.2018 № 5257 щомісячна комісія за обслуговування кредиту визначена у розмірі 1,99% від суми кредиту.

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору № 5257 (колонка 8 графіку). Загальний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування з 13.12.2018 до 13.11.2023 складає 26 440,80 грн.

Встановивши у Кредитному договорі № 5257 сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, що у загальному розмірі складає 26 440,80 грн, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Розмір такої комісійної винагороди з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів) вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими.

Таким чином, встановивши, що банк не повідомив позичальника, які саме послуги за вказану плату йому надаються, розмір комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, тобто положення пункту 1.2 Кредитного договору № 5257 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30 листопада 2023 року в справі № 216/7637/21, від 09 лютого 2024 року в справі № 337/3703/22, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада2023 року в справі № 204/224/21.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду висловлену в постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 щодо наслідків укладення договору споживчого кредиту, який передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 194/1387/19.

Таким чином, вимоги банку у частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 5257 від 13.11.2018 за комісією за обслуговування кредиту у сумі 7 050,88 грн є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених кредитним договором, графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемним.

З огляду на вказане, суд доходить висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту у вищевказаній сумі (7 050,88 грн) необхідно відмовити.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписок по особовому рахунку встановлено, що відповідачем за період користування кредитними коштами було направлено на погашення прострочених комісій 1 322,04 грн.

З огляду на те, що умови договору, а саме, п. 1.2. Кредитного договору, яким визначено комісію за обслуговування кредиту щомісячно у розмірі 1,99% від суми кредиту, графік погашення кредиту щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, то необхідно застосувати його наслідки та здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

З огляду на вищевказане, сплачену відповідачем на погашення прострочених комісій суму у розмірі 1 322,04 грн необхідно вирахувати з суми основної заборгованості за тілом кредиту, а відтак, розмір боргу в цій частині підлягає зменшенню до 19 722,56 грн (21 044,60 грн 1 322,04 грн).

Пунктом 1.2.4. договору про встановлення кредитного ліміту від 07.11.2018 № 3342 щомісячна комісія за обслуговування кредиту визначена у розмірі 2,0% від фактичної заборгованості за кредитом станом на останній банківський день поточного місяця.

З аналогічних підстав суд доходить висновку, що вимоги банку у частині стягнення заборгованості за договором про встановлення кредитного ліміту від 07.11.2018 № 3342 за комісією за користування лімітом кредитної лінії у розмірі 2 227,28 грн є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених кредитним договором, є нікчемним.

З огляду на вказане, суд доходить висновку, що в задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення комісії за користування лімітом кредитної лінії за договором від 07.11.2018 № 3342 у вищевказаній сумі (2 227,28 грн) необхідно відмовити.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписок по особовому рахунку встановлено, що відповідачем за період користування кредитними коштами було сплачено комісію за обслуговування кредиту у сумі 165,04 грн та направлено на погашення прострочених комісії 66,37 грн.

З огляду на те, що п. 1.2.4. договору про встановлення кредитного ліміту від 07.11.2018 № 3342, яким визначено комісію за користування лімітом кредитної лінії в розмірі 2,0% від фактичної заборгованості за кредитом станом на останній банківський день поточного місяця, є нікчемним, то необхідно застосувати його наслідки та здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

З огляду на вищевказане, суд доходить висновку, що сплачену відповідачем комісію у сумі 165,04 грн та направлену на погашення прострочених комісій суму у розмірі 66,37 грн необхідно вирахувати з суми основної заборгованості за тілом кредиту, а відтак, розмір боргу в цій частині підлягає зменшенню до 2 955,43 грн (3 186,84 грн 165,04 грн 66,37 грн).

15.12.2021 укладено договір факторингу № 15/12/2021, відповідно до якого АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступило ТОВ «Цикл Фінанс» право грошової вимоги за вказаними кредитними договорами.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що на умовах, встановлених цим договором, Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості) відповідно до реєстру боржників згідно до додатку 1. У п. 1.2. договору визначено, що внаслідок передачі права вимоги за цим договором Фактор заміняє Клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Згідно з п. 6.2.2 договору факторингу права вимоги переходять до Фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання Акту приймання-передачі прав вимоги, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.

Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 15/12/2021 від 15.12.2021 від АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «Цикл Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 :

-за договором від 07.11.2018 № 3342 на загальну суму 9 952,38 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3 186,84 грн, заборгованості по відсотках у розмірі 4 538,26 грн, заборгованості по комісії у розмірі 2 227,28 грн;

-за договором від 13.11.2018 № 5257 на загальну суму 29 550,45 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 21 044,60 грн, заборгованості по відсотками у розмірі 1 454,97 грн, заборгованості по комісії у розмірі 7 050,88 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другої статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23.09.2015, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.02.2019 у справі №667/11010/14-ц.

Ураховуючи критерії справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, суд дійшов висновку, що ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право вимоги на ту суму заборгованості, на яку мав право первісний кредитор (АТ «Банк Кредит Дніпро»).

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення виконання зобов`язання суд зазначає таке.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано на суму заборгованості, яка виникла за вищевказаними договорами 3% річних та індекс інфляції за період з 15.12.2021 по 23.02.2022.

Так, згідно з наданим розрахунком за договором про встановлення кредитного ліміту від 07.11.2018 № 3342 3% річних склали 18,34 грн, збитки від інфляції 112,76 грн.

Згідно з розрахунком за кредитним договором від 13.11.2018 № 5257 3% річних склали 121,08 грн, інфляційні втрати 744,62 грн.

Проте, враховуючи те, що судом встановлено, що сума заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за спірними договорами, була зменшена, то і розмір стягнень, передбачених положеннями ст. 625 ЦК України, також підлягає перерахунку.

Так, за договором про встановлення кредитного ліміту від 07.11.2018 № 3342 з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: 3% річних у розмірі 17,25 грн (2 955,43 грн х 3 х 71 день: 365:100) та інфляційні втрати у розмірі 104,57 грн (2 955,43 грн x 1.03538325 - 2 955,43 грн).

В свою чергу, за кредитним договором від 13.11.2018 № 5257 з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: 3% річних у розмірі 115,09 грн (19 722,56 x 3 % x 71 : 365 : 100) та інфляційні втрати у розмірі 697,85 грн (19 722,56 грн x 1.03538325 - 19 722,56 грн).

Вказаний розрахунок здійснено судом врахуванням положень ст.625 ЦК України та пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Отже, позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» підлягають частково задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість:

-за договором про встановлення кредитного ліміту від 07.11.2018 № 3342 у розмірі 7 615,51 грн, з яких: залишок простроченого кредиту 2 955,43 грн, залишок прострочених відсотків 4 538,26 грн, 3% річних у розмірі 17,25 грн, інфляційні втрати у сумі 104,57 грн;

-за кредитним договором від 13.11.2018 № 5257 у розмірі 21 990,47 гривень, з яких залишок простроченого кредиту 19 722,56 грн, залишок прострочених відсотків 1 454,97 грн, 3% річних у розмірі 115,09 грн, інфляційні втрати у сумі 697,85 грн.

Ураховуючи вищевказане, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 29 605,98 гривень.

В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 770,77 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Так, представник позивача просить стягнути витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, у розмірі 7 570,00 грн.

Представник відповідача вважає заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу очевидно завищеними і явно неспівмірними.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду копію договору про надання правової допомоги від 16.05.2023 № 16/05, укладеного між адвокатом Дорошенко Мариною Анатоліївною та ТОВ «Цикл Фінанс», з копією додатку № 1 до договору, яким узгоджені між сторонами питання щодо вартості однієї години адвоката, що становить 1 514,99 грн.

З копії акта прийому-передачі наданих послуг від 13.12.2024 № 603 вбачається, що адвокат надала клієнту ТОВ «Цикл Фінанс» такі послуги: зустріч з представником ТОВ «Цикл Фінанс» (витрачено 2 години), підготовка позовної заяви та додатків до неї (витрачено 3 години адвоката).

Водночас, вказана вище послуга, а саме, зустріч з представником ТОВ «Цикл Фінанс» є складовою підготовки та подання до суду позовною заявою та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга.

Адвокатом Дорошенко М.А. виставлений рахунок-фактура від 13.12.2024 № 603 на загальну суму 7 570,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції від 13.12.2024 № 7249 ТОВ «Цикл Фінанс» сплатило адвокату за отримані юридичні послуги грошові кошти у сумі 7 570,00 грн.

Представник відповідача заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України 17.10.2014 № 10 витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Однак, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), задоволення позову частково, суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 570,00 грн не є цілком співмірним зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Суд враховує, що справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, адвокат як представник позивача не приймав участь в судовому засіданні.

Отже, з врахуванням складності справи, що віднесена до категорії малозначних справ, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, беручи до уваги, що участі у судових засіданнях представник позивача не приймав, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Ураховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн.

Керуючись ст. 13, 81, 141, 263-265, 279, 280-284 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» заборгованість у розмірі 29 605 (двадцять дев`ять тисяч шістсот п`ять) гривень 98 коп., що складається із заборгованості:

за договором про встановлення кредитного ліміту від 07.11.2018 № 3342 у розмірі 7 615 (сім тисяч шістсот п`ятнадцять) гривень 51 коп., з яких залишок простроченого кредиту 2 955 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 43 коп., залишок прострочених відсотків 4 538 (чотири тисячі п`ятсот тридцять вісім) гривень 26 коп., 3% річних у розмірі 17 (сімнадцять) гривень 25 коп., інфляційні втрати у розмірі 104 (сто чотири) гривні 57 коп.;

за кредитним договором від 13.11.2018 № 5257 у розмірі 21 990 (двадцять одна тисяча дев`ятсот дев`яносто) гривень 47 коп., з яких залишок простроченого кредиту 19 722 (дев`ятнадцять тисяч сімсот двадцять дві) гривні 56 коп., залишок прострочених відсотків у розмірі 1 454 (одна тисяча чотириста п`ятдесят чотири) гривні 97 коп., 3% річних у розмірі 115 (сто п`ятнадцять) гривень 09 коп., інфляційні втрати у розмірі 697 (шістсот дев`яносто сім) гривень 85 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанс» судовий збір у розмірі 1 770 (одна тисяча сімсот сімдесят) гривень 77 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 коп..

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи http://court.gov.ua/fair.

Учасники справи:

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, б. 8, код ЄДРПОУ: 43453613;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя У. В. Блажко