Справа № 372/1334/25
Провадження № 2-1091/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тиханського О.Б.

за участю секретаря Клименко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обухівської міської ради Київської області про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом, а саме: за ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з допоміжними спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в родині ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народилась донька ОСОБА_4 , позивач по справі. ІНФОРМАЦІЯ_2 в родині ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народився син ОСОБА_4 , брат позивача. 20 серпня 2004 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та отримала його прізвище ОСОБА_7 .

12 травня 2017 року позивач розірвала шлюб з ОСОБА_6 , але залишилась на його прізвищі ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла друга дружина ОСОБА_2 , мачуха позивача ОСОБА_5 .

21 листопада 2024 року позивач отримала сповіщення з ІНФОРМАЦІЯ_5 сповіщення №329, що її брат, ОСОБА_4 , зник безвісті 03 вересня 2024 року. Отримавши сповіщення про зникнення брата позивач звернулась до приватного нотаріуса з заявою про відкриття спадщини, але 25 листопада 2024 року приватний нотаріус відмовив позивачу в видачі свідоцтва на спадщину, так як вона пропустила строк на подання заяви після смерті батька.

На підставі даної відмови позивач звернулась до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку про прийняття спадщини. 24 грудня 2024 року рішенням Обухівського районного суду Київської області по справі №372/6404/24 позовна заява позивача була задоволена та їй визначено три місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

Отримавши дане рішення суду позивач звернулась до нотаріуса, щоб отримати свідоцтво на спадщину, однак приватним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

17 березня 2025 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання.

24 квітня 2025 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій зазначив, щодо позовних вимог не заперечують, покладаються на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в родині ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народилась донька ОСОБА_4 , позивач по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в родині ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народився син ОСОБА_4 , брат позивача.

20 серпня 2004 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та отримала його прізвище ОСОБА_7 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу та паспорту позивача.

12 травня 2017 року позивач розірвала шлюб з ОСОБА_6 , але залишилась на його прізвищі ОСОБА_7 , що підтверджується інформацією з реєстру.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла друга дружина ОСОБА_2 , мачуха позивача ОСОБА_5 .

21 листопада 2024 року позивач отримала сповіщення з ІНФОРМАЦІЯ_5 сповіщення №329, що її брат, ОСОБА_4 , зник безвісті 03 вересня 2024 року, що підтверджується копією сповіщення.

Отримавши сповіщення про зникнення брата позивач звернулась до приватного нотаріуса з заявою про відкриття спадщини, але 25 листопада 2024 року приватний нотаріус відмовив позивачу в видачі свідоцтва на спадщину, так як вона пропустила строк на подання заяви після смерті батька.

На підставі даної відмови позивач звернулась до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку про прийняття спадщини.

24 грудня 2024 року рішенням Обухівського районного суду Київської області по справі №372/6404/24 позовна заява позивача була задоволена та їй визначено три місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з приводу спадкування належного їй майна після смерті батька ОСОБА_2 , однак приватний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надала жодного підтвердженого документу щодо факту постійного проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації, а згідно з ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст.6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав.

Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно встановлює, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об`єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами БТІ, створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (пункти 1.1, 1.3).

Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності, що вказує на правомірність звернення позивача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивач, як спадкоємець за законом відносно майна ОСОБА_2 , має право спадкування, в тому числі на житловий будинок з допоміжними спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Даних про наявність спору з іншими спадкоємцями під час судового розгляду не встановлено, з матеріалів спадкової справи таких спадкоємців не встановлено, позивачу не могли бути видані нотаріусом свідоцтва про право на спадщину по причині відсутності оригіналів правовстановлюючих документів, що перешкоджає позивачу реалізувати свої передбачені законодавством права, як спадкоємця тому справа щодо невизнаних прав позивача, як спадкоємця підлягає судовому розгляду на підставі ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України.

Право померлого на частину квартири, виникло на законних правових підставах, до цього часу це право не припинялось і не оспорювалось, а наявні обставини по справі не позбавляють таких прав. До складу спадщини згідно чинного законодавства входять усі права та обов`язки спадкодавця.

При цьому позивач довів належними і допустимими доказами своє право на спадщину відносно майна і майнових прав померлого ОСОБА_2 .

Суд вважає доведеними посилання позивача щодо наявності у неї прав на спадщину, а також належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача як спадкоємця, визнання за нею права на житловий будинок з допоміжними спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, встановивши місце і час відкриття спадщини, коло спадкоємців, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна, враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд вважає доведеними під час розгляду спору посилання позову на порушення законних прав та інтересів позивача, тому суд приходить до висновку про можливість судового захисту прав позивача шляхом визнання права відносно житлового будинку з допоміжними спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

За таких обставин, позов слід задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 ЦПК України, ст.ст. 328, 316, 1216, 1217, 1218, 1222, 1268 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Обухівської міської ради Київської області про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з допоміжними спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.Б. Тиханський