Березівський районний суд Одеської області
22.05.2025
Справа № 494/2080/24
Провадження № 2/494/36/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панчишина А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Станілевич А.В.

представника відповідача Ільяшенко А.Л,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Олександр» про розірвання договору оренди земельної ділянки, додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації про речове право оренди,

ВСТАНОВИВ:

До Березівського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява, в якій представник позивача Кравченко О.М., згідно уточнених позовних вимог просив: 1. розірвати Договір оренди земельної ділянки площею 49.5066 га з кадастровим номером :01:001:0170 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області, що був укладений 10.10.2014 року між орендодавцем ОСОБА_2 та Фермерським господарство «Олександр»; 2. визнати недійсною Додаткову угоду від 01.09.2016 року до Договору оренди земельної ділянки площею 49.5066 га з кадастровим номером :01:001:0170 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області, що був укладений 10.10.2014 року між орендодавцем ОСОБА_2 та Фермерським господарством Олександр строком на 49 років; 3. скасувати державну реєстрацію про речове право оренди строком на 49 років земельної ділянки на підставі Договору оренди землі від 10.10.2014 року та Додаткової угоди до нього від 01.09.2016 року з номером запису 7873974, яка вчинена на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень з індексним номером 17581981 від 28.11.2014 року державним реєстратором Березівського міжрайонного управління юстиції Маціборко Олександром Сергійовичем.

В обґрунтування позовних вимог сторона позивача посилається на те, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 49.5066 га з кадастровим номером :01:001:0170 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області, на підставі державною акту на право власності на земельну ділянку номер 15, що виданий 20.12.2002 року Заводівською сільською радою Березівського району.

Зазначене право зареєстроване 28.11.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить Інформація від 19.08.2024 року з цього реєстру.

10.10.2014 року між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем - Фермерським господарством Олександр був укладений Договір оренди землі стосовно земельної ділянки площею 49.5066 га з кадастровим номером :01:001:0170 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 49 років.

За ОСОБА_2 цей договір редагувала та підписувала дружина засновника ФГ Олександр - ОСОБА_3 , яка діяла на підставі довіреності, зміст якої невідомий до сих пір позивачу.

Також після підписання ОСОБА_2 не був виданий примірник Договору, а було сказано, що ФГ Олександр буде сплачувати щорічно 15 000 гривень орендної плати, а через 10 років буде переглянуто розмір орендної плати і орендар буде платити значно більше. Але, вже 10 років орендар не платить жодної гривні позивачу, а розірвання Договору в позасудовому порядку з відповідачем не уявляється можливим.

Представник позивача зазначив, що Договір створений зі змістом, пункти котрого порушують права ОСОБА_2 як власника земельної ділянки та орендодавця, який жодного разу за багаторічний термін особисто не отримав орендної плати за користування ділянкою з боку ФГ Олександр. При вивченні Договору вбачається, що він складений виключно на користь орендатора - мізерна орендна плата, відсутність індексування плати та штрафних санкцій (пені) за несплату (розділ Орендна плата Договору), непропорційні об`єми обов`язків орендодавця та його прав, обов`язків орендаря та його прав. Відповідач зі своєю родичкою - ОСОБА_3 вирішили, що орендну плату може за договором отримувати нібито довірена особа орендодавця - ОСОБА_3 , тобто гроші у будь - якому випадку залишаються в родині ОСОБА_4 .

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Розірвання договору оренди землі орендарем з причин несплати орендної плати є вичерпною та достатньою підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість чи ні і той факт, що орендар сплатив усю суму заборгованості до моменту пред`явлення позову не має правового значення.

На думку представника позивача, згідно зі статтями 24, 32 Закону Україну Про оренду землі, статтею 141 Земельного кодексу України, статтею 651 Цивільного кодексу України є всі законні підстави для розірвання Договору оренди земельної ділянки площею 49.5066 га з кадастровим номером :01:001:0170 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області, що був укладений 10.10.2014 року між орендодавцем ОСОБА_2 та ФГ Олександр".

Таке розірвання Договору с обґрунтованим, так як орендар жодного разу не сплатив орендну плату позивачу впродовж десяти років з моменту укладення Договору (систематично не сплачує орендну плату і такі дії є істотним порушенням умов Договору (адже істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору).

Також ОСОБА_1 зазначає, що є всі законні підстави визнати додаткову угоду від від 01.09.2016 року до Договору оренди земельної ділянки від 10.10.2014 року недійсною у відповідності до статей 203, 215, 216, 232 ЦК України, так як: додаткова угода укладена представником з перевищенням повноважень; волевиявлення учасника правочину - ОСОБА_2 мало бути вільним і відповідати його внутрішній волі на вчинення додаткової угоди, але позивач взагалі не знав про її вчинення та категорично проти укладення такого дискримінаційного документа проти себе та на користь відповідача; сам правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Також, представник позивача наголошує, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦКУ - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Представником відповідача подано на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить в задоволенні позовної відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що 10.10.2024 року між Фермерським господарством «Олександр» та ОСОБА_3 , яка діяла як довірена особа в інтересах та від імені позивача, на підставі нотаріально посвідченої довіреності серія: ВМВ №423884 від 05 лютого 2009 року, був укладений договір оренди земельної ділянки б/н від 10 жовтня 2014 року. В строкове користування до ФГ «Олександр» була передана земельна ділянка загальною площею 49,5066 гектарів, кадастровий номер: :01:002:0170. Договір оренди був зареєстрований у відповідності до чинного законодавства, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, 01 вересня 2016 року між уповноваженим представником позивача ОСОБА_3 та ФГ «Олександр» було укладено додаткову угоду, за якою було внесено зміни до п.9 основного договору та збільшено розмір орендної плати до 6000, 00 грн. Також, додатковою угодою було змінено п. 11 основного договору та встановлена можливість сплачувати орендну плату наперед на підставі заяви орендодавця або довіреної ним особи.

Перед укладанням договору оренди, 05 лютого 2009 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була укладена нотаріально посвідчена довіреність серія: ВМВ №423884, відповідно до якої, позивач уповноважив на розсуд ОСОБА_3 вчиняти від його імені всі правочини щодо користування та розпорядження всім його майном, з чого воно б не складалось та де б воно не знаходилось, зокрема договори купівлі-продажу, передача його майна в користування та будь-які інші договори; одержувати належне йому майно, гроші, вклади, підписувати від його імені усі необхідні документи, заяви, тощо. Дана довіреність була видана та оформлена приватним нотаріусом Мухаір В.Т.. Зареєстрована у реєстрі від 05 лютого 2009 року за № 170.

Як вбачається з самої довіреності, строк її дії було визначено у 10 років, а саме до 05 лютого 2019 року. За весь період дії довіреності, тобто протягом 10 років, позивач жодним чином не оспорював відповідну довіреність в судовому порядку, або не анулював її у нотаріуса, хоча цілком мав такі права та можливості, що свідчить про його згоду з цим довірительним правочином. Чинність довіреності була припинена автоматично, зі спливом строку її дії, який був визначений позивачем.

Представник відповідача зазначає що відповідач ФГ «Олександр» сплачувало орендну плату уповноваженому за довіреністю представнику позивача, Прус Світлані Павлівні, оскільки сам позивач ніколи не звертався до фермерського господарства з будь-якими заявами, претензіями, пропозиціями щодо тих питань, які описуються у позові. Доказами сплати орендної плати за договором оренди є зокрема, відомості на видачу орендної плати за земельну ділянку у певні роки, розписка від 03.10.2018 року між відповідачем та ОСОБА_3 , яка діяла на підставі довіреності в інтересах позивача. Відповідно до даної розписки ОСОБА_3 отримала від ФГ «Олександр» зерно пшениці у кількості 52 тони на суму 217 370,00 грн., в рахунок орендної плати наперед за 2019-2063 роки за договором оренди земельної ділянки від 10.10.2014 року. Передумовою укладання вищевказаної розписки, була подана заява ОСОБА_3 від 01.10.2018 року до голови ФГ «Олександр», у якій довірена позивачем особа, просила видати аванс в рахунок оплати орендної плати за земельну ділянку по договору оренди від 10.10.2014 року в натуральній формі, а саме зерном пшениці. Такий формат розрахунку за орендну плату відповідає п. 9 Договору оренди земельної ділянки. Після чого, 3 жовтня 2018 року ФГ «Олександр» передало ОСОБА_3 запитувану продукцію в рахунок оплати орендної плати за договором оренди, що підтверджується накладною №11 від.03.10.2018 року. Відтак представник відповідача зазначає, що відповідач виконав свій обов`язок щодо сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 10.10.2014 року та додаткової угоди від 01.09.2016 року.

На думку представника відповідача, ФГ «Олександр» не має відношення та не є стороною існуючих раніше правовідносин між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як довірителя та довіреної особи. З моменту укладання договору та закінчуючи моментом пред`явлення позовної заяви, позивач не звертався до відповідача з жодним повідомленням, вимогою, а тому відповідач не може нести відповідальність або юридичні наслідки за правовідносини, що були утворені між позивачем та ОСОБА_3 , стосовно довірених повноважень та інших елементів представництва. Відповідач укладаючи договір оренди з представником позивача, керувався положеннями довіреності від 05.02.2009 року, яка давала повне право Прус С.П. як укладати правочини щодо майна позивача, так і отримувати його грошові кошти, в тому числі орендну плату за договором оренди від 10.10.2014 року. Відповідачу також невідомо, щодо наявності звернень позивача до його колишнього представника ОСОБА_3 відносно передачі йому орендної плати, яка була сплачена у повному обсязі на умовах та підставах визначених договором оренди землі від 10.10.2014 року, оскільки дані обставини не відносяться до зони відповідальності відповідача. Позивач ОСОБА_2 з моменту укладання договору оренди та даний час не встановлював відповідачу порядку та механізму сплати орендної плати, рахунку на оплату оренди з зазначенням своїх реквізитів не направляв, претензій не пред`являв, жодного бажання встановити контакт чи діалог не проявляв, а тому відповідач був вимушений реалізовувати договірні правовідносини з його довіреним представником Прус С.П., через відсутність інших альтернатив.

З наведеного, вбачається, що відповідач ФГ «Олександр» не порушував а ні інтересів позивача, а ні його прав, як орендодавця. Обов`язок по сплаті орендної плати за договором оренди від 10.10.2014 року був виконаний у повному обсязі.

Відповідач, також заявив суду про порушення строків позовної давності, які сплили для подання відповідної позовної заяви, просить застосувати наслідки такого спливу, про що подав до суду окрему заяву. Зазначив що умовами договору оренди землі від 10 жовтня 2014 року, оплата орендної плати здійснюється щорічно, а відтак можна вважати, що обов`язок відповідача по сплаті орендної плати виник через рік після укладення даного договору, тобто на наступний день після 01 листопада 2015 року. Позивач зазначає що, на його думку, права були порушені через не сплату відповідачем орендної плати, що відбулось у 2015 року (на наступний рік після укладення договору). Сама позовна заява була подана до суду у 2024 році, що є за межами трирічного строку позовної давності, встановленого нормами ЦК України, а клопотання про поновлення строку позовної давності долучено не було, що свідчить про фактичний сплив строку позовної давності, встановлений Цивільним кодексом України.

Представником позивач подано відповідь на відзив, в якому він зазначив наступне. Так, текст довіреності ОСОБА_2 . Прус Світлана Павлівна та нотаріус не надали прочитати і запевнили його, що довіреність треба найшвидшим шляхом підписати, що і зробив ОСОБА_2 без ознайомлення зі змістом документу. Кардонський А.А. і ОСОБА_3 усно домовлялися, що довіреність буде містити лише повноваження щодо допомоги в оформлення документів на землю без права відчуження землі на користь третіх осіб тобто довірена особа ввела в оману ОСОБА_2 при формуванні обсягу повноважень довіреної особи.

Також ОСОБА_2 категорично заявляє, що жодного разу не отримував від орендаря орендної плати за користування земельною ділянкою площею 49.5066 га з кадастровим номером :01:001:0170, а посилання відповідача на те, що орендну плату могла отримувати ОСОБА_3 є хибними, так як ОСОБА_5 позивач неодноразово заявляв, що від орендаря орендної плати не надходило з 2014 року і по 2024 рік, із застереженням, що ніякі довірені особи не можуть цього робити і ОСОБА_3 ніяких грошей ОСОБА_2 не передавала.

Представник позивача зазначає, що ОСОБА_2 взагалі не знав про натуральну оплату за пунктом 9 Договору оренди землі, на яку ніколи б не погодився; він не уповноважував приймати орендну плату ОСОБА_3 та не узгоджував вартість зерна пшениці, і окрім цього орендодавець ніколи б не прийняв таку мізерну орендну плату за 45 років наперед, так як за пунктом 13 Договору плата повинна переглядатися один раз на десять років. Документи щодо видачі орендної плати (відомості № 8 на виплату орендної плати за земельну ділянку 2015 - 2016 роки та на виплат орендної плати за земельну ділянку 2017 - 2018 роки, заява від 02.10.2018 рок; від ОСОБА_3 , розписка ОСОБА_3 від 03.10.2018 року та накладна фермерського господарства від 03.10.2018 року не відповідають вимогам статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Відомості № 8 на виплату орендної плати за земельну ділянку 2015-2016 роки та на виплату орендної плати за земельну ділянку 2017-2018 роки, заява від 02.10.2018 року від ОСОБА_3 , розписка ОСОБА_3 від 03.10.2018 року та накладна фермерського господарства від 03.10.2018 року є, на думку представника позивача, документами, які підтверджують зловмисну змову між власником ФГ Олександр ОСОБА_5 та його дружиною - ОСОБА_3 .

Щодо позовної вимоги, яка міститься в заяві про зміну предмета позову від 07.02.2025 року) про визнання недійсною Додаткової угоди від 01.09.2016 року до Договору оренди земельної ділянки площею 49.5066 га з кадастровим номером :01:001:0170 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області, що був укладений 10.10.2014 року між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ФГ Олександр, представник позивача вказує, що текст Договору оренди та Додаткової угоди ОСОБА_2 ніколи не бачив, він ці документи отримав 05.02,2025 року при ознайомленні з відзивом відповідача. Тому, вважає, що ніякого пропуску трирічного строку для подання цивільного позову про визнання угоди недійсною не відбулося.

Представник позивача покликається на Постанову Верховного Суду від 06.12.2018 року у справі № 564/2174/17 в якій йдеться, що не звернення орендодавця за орендною платою до орендаря, навіть якщо такий обов`язок передбачений в договорі оренди, не звільняє орендаря від обов`язку своєчасно сплачувати орендну плату.

Порушення орендарем умов договору оренди земельної ділянки (здійснення самочинного будівництва, використання орендарем земельної ділянки не за цільовим призначенням, систематична несплата орендної плати) є істотним порушенням договору, а тому як основна, так і похідна від неї позовна вимога може бути заявлена у межах строку дії договору оренди земельної ділянки. Порушення орендарем істотних умов договору оренди земельної ділянки в частині систематичної несплати орендної плати є триваючим порушенням договору, а тому як основна (розірвання договору), так і похідна від неї (скасування державної реєстрації договору) позовна вимога, на думку представника позивача, може бути заявлена у межах строку дії договору оренди земельної ділянки.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено наступне.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що: «точно не уповноважував ОСОБА_3 вчиняти від його імені всі правочини, щодо розпорядження всім його майном», а також, що його не ознайомили зі змістом відповідної довіреності, яку він підписав. Однак зі змісту довіреності, на думку представника відповідача, вбачається протилежне, а саме, що позивач уповноважив ОСОБА_3 на власний розсуд вчиняти від його імені всі правочини щодо користування та розпорядження всім його майном, з чого воно б не складалось та де б воно не знаходилось, зокрема договори купівлі-продажу, передача його майна в користування та будь-які інші договори.

Щодо того, що позивач не був ознайомлений зі змістом такої довіреності, то відповідач відноситься до такого твердження критично, оскільки норми ЗУ «Про нотаріат» та «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерством юстиції України від 03.03.2004 № 20/5» не передбачають можливості видачі довіреності на особу без роз`яснення та ознайомлення з боку нотаріусу змісту та правових наслідків вчинення такої нотаріальної дії. Крім того, позивач не наводить жодного доказу на підтвердження своїх доводів щодо цього, а довіреність була чинна весь строк її дії, позивачем не оспорювалась та не скасовувалась.

Твердження позивача, що він неодноразово зазначав відповідачу, що орендну плату не можуть отримувати ніякі довірені особи, не відповідають дійсності, оскільки за весь період оренди земельної ділянки позивач не звертався до відповідача, матеріали справи не містять доказів цього. Відповідачу ФГ «Олександр» не відігравало особливої ролі кому та яким способом сплачувати орендну плату, безпосередньо позивачу чи довіреній його особі. Але з огляду на те, що позивач не вчиняв жодної комунікації з відповідачем, а уповноважена особа ОСОБА_3 , зверталась із заявою до ФГ «Олександр» про сплату орендної плати, то відповідач був позбавлений можливості діяти інакше, оскільки довіреність, яку пред`являла ОСОБА_3 , уповноважувала останню одержувати належне позивачу майно, гроші, вклади. Стосовно передачі позивачу орендної плати ОСОБА_3 , то у відповідача не міститься такої інформації, оскільки це індивідуальні правовідносини позивача та уповноваженої ним особи.

Представник відповідача вважає, що надані відповідачем накладна, розписка та відомості містить всі встановлені законом необхідні реквізити, що спростовує у повному обсязі твердження позивача щодо невідповідності даних доказів закону.

Стосовно того, що довірена позивачем особа ОСОБА_3 , на його думку, діяла не в його інтересах, зауважуємо, що такі обставини, не мають відношення до ФГ «Олександр» як орендаря, і відповідач не в праві надавати оцінку правовідносинам між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. На думку відповідача такі обставини є за рамками предмету спору даної справи, оскільки згідно позовної заяви, підставою для розірвання договору оренди виступає несплата орендної плати.

Також позивачем не було спростовано позиції відповідача щодо пропуску строку позовної давності для звернення до суду. Відповідач навів вичерпну та беззаперечну правову позицію викладену у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 922/3166/20 від 02 листопада 2022 року, у якій ВП ВС дійшла до висновку «позов про розірвання договору оренди землі не є негаторним позовом. Строк позовної давності не застосовується тільки якщо підставою для розірвання договору оренди землі є нецільове використання земельної ділянки, а не сплата орендних платежів за договором до цього не відноситься та має інший правовий зв`язок».

Відповідач не погоджується з позицією позивача, що позовна вимога про розірвання договору саме з підстав несплати орендних платежів може бути заявлена в межах строку дії поговору оренди, оскільки це суперечить правовим висновкам, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 922/3166/20 від 02 листопада 2022 року. А саме, таке твердження позивача нічим не підкріплюється та не є правовим висновком Верховного суду, на що потрібно звертати увагу у відповідності до норм ЦПК України.

Представник позивача Кравченко О.М. в судове засідання 22.05.2025 року не з`явився, був належним чином повідомлений про судовий розгляд. Подав клопотання до суду 14.05.2025 року, в якому просив провести судове засідання без сторони позивача та постановити законне рішення. Підтримує заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 49.5066 га з кадастровим номером :01:001:0170 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області, на підставі державною акту на право власності на земельну ділянку номер 15, що виданий 20.12.2002 року Заводівською сільською радою Березівського району.

Зазначене право зареєстроване 28.11.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить інформація від 19.08.2024 року з цього реєстру.

10.10.2014 року між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем - Фермерським господарством Олександр був укладений Договір оренди землі стосовно земельної ділянки площею 49.5066 га з кадастровим номером :01:001:0170 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 49 років.

За ОСОБА_2 цей договір підписувала ОСОБА_3 , яка діяла на підставі довіреності.

05 лютого 2009 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була укладена нотаріально посвідчена довіреність, відповідно до якої, позивач уповноважив на розсуд ОСОБА_3 : вчиняти від його імені всі правочини щодо користування та розпорядження всім його майном,з чого воно б не складалось та де б воно не знаходилось, зокрема договори купівлі-продажу, передача його майна в користування та будь-які інші договори; одержувати належне йому майно, гроші, вклади; підписувати від його імені усі необхідні документи, заяви, тощо. Дана довіреність була видана та оформлена приватним нотаріусом Мухаір В.Т., зареєстрована у реєстрі від 05 лютого 2009 року за № 170. Довіреність підписав особисто ОСОБА_2 , про що зазначено в самій довіреності.

01.09.2016 року між ОСОБА_2 від імені його діяла ОСОБА_3 , згідно довіреності від 05.02.2009 року та ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 10.10.2014 року. Доповнено п. 9 договору, абзацом такого змісту: «Орендна плата вноситься орендарем у сумі не менше 6000 грн., або за згодою сторін орендна плати може виплачуватись в у натуральні формі на грошову суму оренди різних зернових культур; було змінено п. 11 основного договору та встановлена можливість сплачувати орендну плату наперед на підставі заяви орендодавця або довіреної ним особи; доповнено п.29 договору абзацом такого змісту «В разі неналежного виконання своїх договірних зобов`язань згідно договору, орендодавець сплачує орендарю штраф у сумі, 100 000 доларів США, або в гривневому еквіваленті на моменту сплати». Також доповнено пункти п.38 та 43 договору.

ОСОБА_3 звернулась із заявою від 01.10.2018 року до голови ФГ «Олександр», у якій довірена позивачем особа, просила видати аванс в рахунок оплати орендної плати за земельну ділянку по договору оренди від 10.10.2014 року в натуральній формі, а саме зерном пшениці.

03 жовтня 2018 року ФГ «Олександр» передало ОСОБА_3 запитувану продукцію в рахунок оплати орендної плати за договором оренди, що підтверджується накладною №11 від.03.10.2018 року постачальника ФГ «Олександр».

Відповідно до розписки від 03.10.2018 року ОСОБА_3 , яка діяла згідно довіреності від 05.02.2009 року, отримала від ФГ «Олександр» в особі голови ОСОБА_5 зерно пшениці у кількості 52 тони на суму 217 370,00 грн., в рахунок орендної плати наперед за 2019-2063 роки за договором оренди земельної ділянки від 10.10.2014 року. Зерно пшениці, а саме аванс за орендну плату за договором оренди земельної ділянки б/н від 10.10.2024 року вважаться переданими після підписання даної розписки.

Такий формат розрахунку за орендну плату відповідає п. 9 Договору оренди земельної ділянки.

Виплата орендної плати представнику Кардонського А.А. за довіреністю також підтверджується відомістю №8 на видачу орендної плати за земельну ділянку 2015-2016 роки та відомістю №8 на видачу орендної плати за земельну ділянку за 2017-2018 роки.

Такий формат оплати орендної плати відповідав як і повноваженням ОСОБА_3 визначеними у довіреності так і умовам договору оренди земельної ділянки від 10.10.2014 року.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 15 ЗУ «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Положеннями статей 24, 25 ЗУ «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 31 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною першою статті 32 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Стаття 141 ЗК України передбачає таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Разом з тим за частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Зазначені вище правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2019 у справі № 289/718/18 та від 27.11.2018 у справі №912/1385/17.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо вже сам договір передбачає передання майна або інші дії, він вважається укладеним з моменту вчинення відповідної дії (частина перша - друга статті 640 ЦК України).

Не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Згідно з частиною другою статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Таких висновків дійшла Велика Палата у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки посилається, зокрема, на ту обставину, що відповідач не сплатив оренду плату в розмірі та на умовах, передбачених договором, що є істотним порушенням умов договору та підставою для його розірвання. Окрім того, за ОСОБА_2 спірний договір підписувала ОСОБА_3 .

Представником відповідача на спростування доводів позивача щодо систематичної несплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки суду надано копію заяви ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах ОСОБА_2 з проханням видати аванс в рахунок орендної плати зерно пшениці від 01.10.2018 року, розписки ОСОБА_3 про отримання від ФГ «Олександр» зерно пшениці в кількості 52 тони на суму 2173700 грн. як аванс в рахунок орендної плати за 2019-2061 роки, копію завіреної накладної №11 від 03.10.2018 року постачальника ФГ «Олександр», одержувач ОСОБА_2 про отримання пшениці в кількості 52 тони в рахунок орендної плати на суму 217370 грн.

ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах ОСОБА_2 прийняла від відповідача продукцію за користування земельною ділянкою наперед без будь-яких зауважень, що свідчить про її безумовну згоду щодо терміну сплати орендної плати.

Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою.

Умови договору оренди землі про сплату орендної плати за майбутні періоди можуть бути погоджені сторонами договору оренди у формі, передбаченій ст.14 Закону України "Про оренду землі".

Водночас, беручи до уваги приписи ст.531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Таким чином, внесення орендарем коштів за майбутні періоди буде обґрунтованим та вважатиметься орендною платою за користування земельною ділянкою за договором оренди землі, якщо в договорі: або міститься положення про право орендаря сплачувати орендну плату за майбутні періоди (достроково); або взагалі нічого не сказано про таку можливість.

Враховуючи положення статті 531 ЦК України, докази, які свідчать про те, що ОСОБА_3 , яка діяла на підставі чинної довіреності від ОСОБА_2 погодилася на отримання орендної плати продукцією наперед в якості авансу, тобто за майбутні періоди, а також дії орендаря, який надав продукцію в натуральній формі, належить дійти висновку, що сторони погодили вказаний порядок сплати орендної плати, і цей порядок було ними реалізовано.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 20 листопада 2019 року у справі № 704/236/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 321/329/17, від 22 червня 2021 у справі № 364/546/19.

Стосовно довіреності ОСОБА_2 видну на ім`я ОСОБА_3 від 05.02.2009 року, то суд погоджується з доводами представника відповідача, так як довіреність є нотаріально посвідчена приватним нотаріусом; згідно тексту довіреності, нотаріус зазначив: «Довіреність підписав Кардонський Анатолій Анатолійович у моїй присутності. Особу його встановлено, дієздатність перевірено»; за весь період дії довіреності, позивач жодним чином не оспорював відповідну довіреність в судовому порядку, або не анулював її у нотаріуса, чинність довіреності була припинена автоматично, зі спливом строку її дії, який був визначений позивачем. Позовна заява не містить жодного доказу, або іншого факту, які би свідчили про протиправність та незаконності укладеної довіреності. Окрім того, з довіреності вбачається, що підпис ОСОБА_2 здійснений поверх тексту довіреності, тому його доводи в частині підписанні чистого бланку не заслуговують на увагу.

Суд критично оцінює тверджень позивача, що він міг лише у серпні 2024 року отримати інформацію у реєстраторів про договір оренди від 10.10.2014 року, так як оскаржуваний договір оренди земельної ділянки був зареєстрований 28.11.2014 року, а інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є відкритою і загальнодоступною. Тобто позивач міг вільно, у будь-який час, з моменту 2014 року отримати таку інформацію безперешкодно.

В матеріалах справи відсутні докази про намір позивача особисто отримувати орендну плату. Натомість, представник позивача Прус С.П., зверталась з заявами до ФГ «Олександр» про виплату їй орендної плату, діючи на підставі довіреності від позивача. Позивач жодного разу у визначений період не звертався до ОСОБА_3 з вимогами або заявами про перерахування йому грошових коштів за оренду землі по договору. Орендодавець, який зацікавлений в отриманні грошових коштів за свій об`єкт оренди, активно вчиняє дії щодо комунікації з орендарем та визначає порядок і спосіб сплати орендної плати, наприклад шляхом надання своїх реквізитів на які така орендна плата буде перерахована або шляхом складання та надсилання рахунку на оплату чи відповідного акту, тощо. Однак, позивач жодних подібних дій не вчиняв, що свідчить про суперечливу поведінку позивача по відношенню до орендаря-відповідача.

Твердженням представника позивача про те, що ОСОБА_3 одночасно представляла інтереси як ОСОБА_2 так і відповідача ФГ «Олександр» під час укладання спірного договору оренди землі не заслуговують на увагу, так як Прус С.П. не мала представницьких повноважень від відповідача, довіреності чи іншого документу, який підтверджував би такі повноваження матеріали справи такого не містять, а відповідно до договору оренди, вбачається, що відповідач його підписав без жодного посередництва або представництва.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок, що "доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "nonconceditvenirecontrafactumproprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них".

Суд констатує, що дії позивача, який надав 05.02.2009 року доручення ОСОБА_3 на вчинення від його імені правочинів щодо користування та розпорядження всім його майном, яка в свою чергу прийняла в рахунок авансу по сплаті орендної плати в грошовій формі та продукцію в натуральній формі від відповідача згідно розписки від 03.10.2018 року, не скасував вказану довіреність, а згодом пред`явив позов про розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав невиплати орендної плати, суперечить його попередній поведінці і є недобросовісним. Таке узгоджується з висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17.

Стосовно визнання додаткової угоди від 01.09.2016 року до Договору оренди недійсною, оскільки в ній містяться пункти, згоду на які ніколи не дав би ОСОБА_2 , якщо йому особисто запропонували б укладати цю угоду, то суд зазначає наступне. Єдиною підставою недійсності даної додаткової угоди представник позивача зазначає, що таку було укладено зі сторони ОСОБА_2 представником, який перевищив свої повноваження внаслідок зловмисної домовленості з відповідачем. Однак, Прус С.П. діяла згідно довіреності, Кардонський А.А., жодним чином не оспорював відповідну довіреність в судовому порядку, або не анулював її у нотаріуса, чинність довіреності була припинена автоматично, зі спливом строку її дії, який був визначений позивачем. Позовна заява не містить жодного доказу, або іншого факту, які би свідчили про протиправність та незаконность укладеної довіреності. А відтак, вимога про визнання недійсною додаткової угоди задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене, з обставин справи вбачається, що відповідач виконував зобов`язання за договором оренди в частині виплати орендної плати, шляхом сплати орендної плати в грошовій та натуральній формі ОСОБА_3 , яка діяла на підставі не скасованої та не припиненої довіреності Кардонського А.А., що підтверджується відповідними відомостями про видачу орендної плати, розпискою від 01.10.2018 року та накладною №11 від 03.10.2018 року, які є належними та допустимими доказами.

Вимога скасувати державну реєстрацію про речове право оренди строком на 49 років земельної ділянки на підставі Договору оренди землі від 10.10.2016 року та Додаткової угоди до нього від 01.09.2016 року з номером запису 7873974, яка вчинена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень з індексним номером 17581981 від 28.11.2014 року державним реєстратором Березівського міжрайонного управління юстиції Маціборком Олександром Сергійовичем є похідною від двох попередніх вимог, а відтак задоволенню не підлягає.

Також представником відповідача подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, як окрему підставу для відмови в задоволенні позовних вимог.

Так, позивач у своєму позові зазначає, що орендна плата не сплачується відповідачем більше 10 років, тому на цій підставі він звернувся до суду саме у 2024 році з позовними вимогами про розірвання договору оренди. Встановлено судом, що відповідач жодного разу не пред`являв претензій або письмових вимог з приводу не сплати орендної плати відповідачем, а вирішив одразу розірвати договір оренди землі.

Як встановлено умовами договору оренди землі від 10 жовтня 2014 року, оплата орендної плати здійснюється щорічно, а відтак можна вважати, що обов`язок відповідача по сплаті орендної плати виник через рік після укладення даного договору, тобто на наступний день після 01 листопада 2015 року.

Позивач зазначає що, на його думку, права були порушені через не сплату відповідачем орендної плати, що відбулось у 2015 року (на наступний рік після укладення договору). Сама позовна заява була подана до суду у 2024 році, що є за межами трирічного строку позовної давності, встановленого нормами ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно до ч.1 статті 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 256, 257, 260 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (статті 251 - 254 ЦК України).

Згідно із частиною п`ятою статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду по справі № 922/3166/20 від 02 листопада 2022 року, відповідно до якої ВП ВС відступила від висновків викладених у Постанові від 25.03.2020 у справі № 527/605/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що позовна вимога про розірвання договору оренди землі є негаторним позовом, на пред`явлення якого не поширюються строки позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь- який час, поки існують правовідносини та правопорушення. Велика палата Верховного суду, відступаючи від попередніх правових висновків Касаційного цивільного суду, у вищевказаній постанові зробила висновок, що: «позов про розірвання договору оренди земельної ділянки належить до зобов`язально-правових способів захисту, оскільки між сторонами існують договірні правовідносини (п.93 Постанови)», «Тобто позов про розірвання договору не є негаторним позовом, як про це зазначено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 12.06.2019 у справі № 527/600/17 та від 25.03.2020 у справі № 527/605/17. Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків Верховного Суду про те, що позовна вимога про розірвання договору оренди землі є негаторним позовом».

Таким чином, враховуючи такі правові висновки Великої Палати Верховного суду, що розірвання договору оренди землі відноситься до зобов`язально-правових способів захисту, то позовна давність для звернення з такими позовами регламентується 256,257,260 ЦК України, тобто за загальним правилом, з настанням таких юридичних наслідків, як відмова у задоволенні позову.

Строк позовної давності не застосовується тільки якщо підставою для розірвання договору оренди землі є нецільове використання земельної ділянки, а не сплата орендних платежів за договором до цього не відноситься та має інший правовий зв`язок, як слушно на це звернула увагу Велика Палата Верховного суду по справі № 922/3166/20 від 02 листопада 2022 року.

Дотримання строку звернення до суду є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язане з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Наявність такої умови дисциплінує учасників правовідносин, запобігає зловживанням звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Позовна заява була подана до суду у 2024 році, за межами трирічного строку позовної давності, встановленого нормами ЦК України, клопотання про поновлення строку позовної давності долучено не було, що свідчить про фактичний сплив строку позовної давності, встановлений Цивільним кодексом України.

При вирішенні даної справи, суд враховує висновки постанови Великої Палати Верховного Суду по справі № 922/3166/20 від 02 листопада 2022 року та вважає за необхідне застосувати до позовної вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки строк позовної давності, що є також самостійною підставою для відмови в задоволенні вказаної позовної вимоги.

У рішенні у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland, заява № 49684.99 від 27.09.2001, п. 30) ЄСПЛ відзначив, що відповідно до його усталеної прецедентної практики, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, рішення судів і трибуналів повинні належним чином викладати причини, на яких вони ґрунтуються. Ступінь застосування цього обов`язку надавати аргументи може змінюватися залежно від характеру рішення та має визначатися у світлі обставин справи. Хоча стаття 6 § 1 зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, її не можна розуміти як вимогу детальної відповіді на кожен аргумент.

Згідно із ч.ч. 1-4 ст.12, ч.6 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх цивільних процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суду не надано представником позивача об`єктивних доказів, що відповідачем істотно та систематично порушуються умови договору оренди земельної ділянки щодо систематичної несплати орендної плати та позбавлення позивача права на те, що він розраховував відповідно до умов укладеного договору оренди землі та додаткової угоди до нього. Окрім того, з позовною вимогою про розірвання договору оренди земельної ділянки позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності. Підстав для визнання недійною Додаткової угоду від 01.09.2016 року до договору оренди земельної ділянки судом не встановлено. Вимога про скасування державної реєстрації про речове право оренди строком на 49 років земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 10.10.2014 року та додаткової угоди до нього від 01.09.2016 року з номером запису 7873974 є похідною від інших двох позовних вимог, а відтак задоволенню не підлягає. Тому, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Частиною 2 статті 141 ЦК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Олександр» про розірвання договору оренди земельної ділянки, додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації про речове право оренди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 22.05.2025 року.

Суддя Панчишин А.Ю.