РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю секретаря судового засідання Воловіченко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 .

23 серпня 2017 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди вищевказаної квартири строком на 6 місяців, тобто до 23 лютого 2018 року. У подальшому договір було продовжено строком на 3 роки шляхом фактичного виконання, з умовою, що орендарі проживають у квартирі поки одна із сторін не забажає припинити договір.

24 червня 2020 року договір фактично було розірвано у зв`язку з тим, що орендарі (діти відповідача) з`їхали з орендованої квартири.

Умовами договору було першочергово встановлено орендну оплату в розмірі 3 800 грн щомісячно, а у липні 2018 року сторони узгодили оплату в розмірі 4 400 грн щомісячно. Орендна плата включає в себе також квартирну плату, плату за міжміські та міські телефонні переговори, плату за електроенергію за показаннями лічильника, плату за гарячу, холодну воду, газ по показникам лічильника.

Позивач зазначає, що за перші 2,5 роки проживання орендарі справно сплачували орендну плату та за комунальні послуги, однак за період з листопада 2018 року по червень 2020 року утворилась заборгованість по сплаті комунальних платежів у сумі 8 971,69 грн.

При виселенні орендарів з квартири вона не була присутня, однак останні її запевнили, що сплатили комунальні послуги за весь час проживання і квитанції залишили у квартирі, проте, по приїзду до квартири квитанції вона не побачила.

Тривалий час орендарі запевняли, що сплатять заборгованість, мотивуючи тим, що не мають коштів, однак заборгованість так і не сплатили, у зв`язку з чим, вона звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором оренди в сумі 8 971,69 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 вересня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року вказану позовну заву було залишено без руху.

На виконання зазначеної ухвали 01 грудня 2021 року позивачем надано до суду засвідчені у встановленому чинним законодавством порядку копії всіх документів, які додані до позовної заяви, та які необхідні для відправки відповідачеві.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року за вказаним вище позовом відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

26 листопада 2024 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому остання заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що фактично орендарем квартири був її зять ОСОБА_3 , вона ніколи не проживала в орендованій квартирі, а жила у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, у позовній заяві позивач визначає орендарями дітей відповідача, крім того, з долучених до позовної заяви скріншотів переписок щодо умов оренди (підвищення оплати, розірвання договору) вбачається, що вона велась з ОСОБА_3 , у жодному не вказано ні ім`я відповідача, ні її номер, що підтверджує те, що вона там не проживала.

Крім того, укладений 23 серпня 2017 року договір оренди містить умову, що при закінченні терміну його дії він може бути продовжений шляхом підписання нового договору, однак після 23 лютого 2018 року між нею та позивачем новий договір оренди не укладався.

При цьому, за період дії договору оренди, укладеного між сторонами у позивача не було претензій щодо оплати за комунальні послуги.

Враховуючи вищевикладене, просила відмовити у задоволенні позову.

16 грудня 2024 року до суду позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач при укладенні договору оренди взяла на себе відповідальність за дії дочки та зятя, виступала гарантом виконання ними зобов`язань за вказаним договором, тому наполягає на задоволенні позову.

20 грудня 2024 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, в яких вона звернула увага, що як сторона договору несла відповідальність за виконання його умов лише протягом строку його дії з 23 серпня 2017 року по 23 лютого 2018 року. При цьому, орендарі - її дочка та зять є повнолітніми, дієздатними особами, тому несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями самостійно. Також, зауважила, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості за спірний період. Враховуючи вищевикладене, просила відмовити у задоволенні позову.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові та відповіді на відзив, просила позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, просила відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом установлено, що позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25 січня 2000 року.

23 серпня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди житлового приміщення № 1/0, відповідно до якого ОСОБА_1 (орендодавець) передає, а ОСОБА_2 (орендар) приймає в оренду житлове приміщення, що у подальшому іменується «Квартира», для проживання або використання його під офіс у порядку та на умовах, обумовлених нижче (пункт 1.1 договору).

Згідно з пунктом 1.3 договору квартира, що є об`єктом оренди розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Пунктом 4.1 договору встановлено, що орендар сплачує орендодавцю суму в розмірі 3 800 грн в місяць. Оплата здійснюється щомісяця.

Повна вартість орендної плати включає суму, зазначену у пункті 4.1 договору, та окрім неї, квартирну плату, плату за міжміські та міські телефонні дзвінки, плату за електроенергію за показниками електролічильника, плату за гарячу, холодну воду, газ за показниками лічильників.

Відповідно до пункту 5.1 договору початок дії договору - 23 серпня 2017 року, закінчення дії договору - 23 лютого 2018 року.

Договір може бути продовжений за взаємною згодою сторін шляхом підписання нового договору (пункт 5.2 договору).

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 761 ЦК України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 763 ЦПК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 764 ЦПК України встановлено, що якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначила, що договір оренди після спливу строку його дії був продовжений на 3 роки, шляхом фактичного його виконання орендарями. 24 червня 2020 року договір оренди фактично було розірвано. Водночас, за період з листопада 2018 року по червень 2020 року утворилась заборгованість зі сплати комунальних платежів, у зв`язку з нездійсненням відповідних платежів орендарями, яку останні не погасили.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач зазначила, що договір оренди був укладений з відповідачем, тому саме вона несе відповідальність за невиконання зобов`язань за ним, хоча фактично орендарями були дочка та зять відповідача, що не заперечується сторонами

Так, з дослідженого в судовому засіданні договору оренди житлового приміщення № 1/0 від 23 серпня 2017 року судом встановлено, що кінцевим терміном його дії є 23 лютого 2018 року. При цьому, умовами договору визначено, що він може бути продовжений за взаємною згодою сторін, шляхом підписання нового договору.

До матеріалів справи не долучено доказів того, що після 23 лютого 2018 року з відповідачем було підписано новий договір, яким продовжено строк дії договору.

Натомість до матеріалів справи додані скріншоти переписок, з яких вбачається, що позивач у липні 2018 року, у червні 2020 року та у вересні 2020 року погоджувала умови щодо оплати за оренду квартири, виїзду з квартири, а також листування щодо погашення заборгованості за комунальні послуги відбувалось з абонентом «Костя Квартира», а також «+42».

Суд може розглядати електронне листування між особами як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 100 ЦПК України, у подібних правовідносинах.

Подібний за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21.

Будь-яких доказів того, що вищенаведений номер належить відповідачу або абонент з назвою «Костя Квартира» є відповідачем позивачем не надано.

Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що договір оренди від 23 серпня 2017 року № 1/0 був продовжений з дотриманням умов, визначених цим договором. У тому числі, враховуючи, що позивач вказувала, що договір був продовжений шляхом фактичного виконання його умов орендарями, нею на надано доказів, що після закінчення строку дії договору саме відповідач продовжувала користуватися орендованою квартирою.

При цьому, зі змісту поданих до суду позивачем заяв по суті спору вбачається, що орендарями вона ідентифікує саме зятя відповідача ОСОБА_3 та її дочку, а за період дії договору оренди, який був підписаний саме з відповідачем, претензій щодо несплати комунальних платежів остання не має, зокрема, заборгованість виникла у період з листопада 2018 року по червень 2020 року.

Також у судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_4 , яка пояснила, що є сусідкою сторін по справі, перебуває з ними у нормальних відносинах. Зазначила, що їй відомо про те, що у належній позивачу квартирі проживали дочка та зять відповідача ще до початку війни, коли саме вона не пам`ятає.

Окрім цього, до позову позивачем не надано документів, що підтверджували б розмір заборгованості, визначений нею, оскільки з довідок про нарахування та сплату по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за період з 01 липня 2019 року по 01 серпня 2020 року вбачається, що борг у рахунках на сплату становить 1 430,13 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не наведене належне обґрунтування позову, на підтвердження своєї позиції, належні, допустимі та достатні докази, що після закінчення строку дії договору саме відповідач продовжувала користуватися квартирою, що є предметом договору оренди та була споживачем комунальних послуг, чи то з її згоди продовжили проживати в зазначеній квартирі її дочка та зять після закінчення строку дії договору оренди, не надані, тому суд дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість позову про стягнення з відповідача на користь позивача 8 971,69 грн заборгованості.

Отже, з урахуванням наведеного, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 759, 761-762, 764, 610, 625, 626, 628 ЦК України та статями 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна