Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 травня 2025 року селище Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Бузунко О. А.,

за участю:

секретаря судового засідання Шапки О. О.,

позивача ОСОБА_1 (який приймав участь в судовому засіданні 06 травня 2025 року)

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Харіна М. Б. (який приймав участь в судових засіданнях 05 лютого 2024 року, 04 березня 2024 року, 18 березня 2024 року, 03 червня 2024 року, 10 червня 2024 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів в порядку регресу,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів в порядку регресу.

Позов мотивовано тим, що 24 вересня 1999 року між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб, який 16 листопада 2015 року розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області.

27 березня 2007 року позивачем в інтересах сім`ї було укладено договір позики з ОСОБА_4 на суму 252 500 грн, що в еквіваленті на той час становило 50 000 доларів США. В підтвердження укладання даного договору була написана розписка від 27 березня 2007 року. У вказаній розписці була зазначено, що за користування грошима позивач повинен буде сплатити кошти в розмірі 60 000 доларів США, що є еквівалентом 303 000 грн. Позивач кошти брав на будівництво будинку в АДРЕСА_1 , а будинок фактично був не побудований та на його будівництво ще необхідні були додаткові кошти, то зобов?язання сплатити суму позики, що бралась в інтересах сім?ї подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в зазначений строк не виконані, але 03.12.2012 позивачем було складено нову розписку, згідно з якою строк погашення заборгованості переноситься на кінець 2018 року, а остаточна сума заборгованості на день розрахунку складатиме 70 000 доларів США. Відповідачка знала про укладення договорів та була присутня при укладанні.

04 липня 2020 року, в присутності приватного нотаріусу Носенко Г. А., позивачем було сплачено борг в повному обсязі у розмірі 70 000 доларів США, що в еквіваленті складає 1 833 000 гривень.

Позивач просить стягнути на свою користь з відповідача 916 500 грн коштів в порядку регресу, оскільки кошти бралися в інтересах сім`ї для будування будинку.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2023 року відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Представником відповідача було надіслано відзив на позовну заяву, в якому він просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, так як в дійсності жодних боргових розписок під час шлюбу в інтересах сім?ї позивачем написано не було та жодних коштів в борг позивачем в інтересах сім?ї у жодних кредиторів не бралось, тому що вищевказаний будинок будувався за кошти відповідача - ОСОБА_3 , яка на той час працювала, а позивач займався домашнім господарством та доглядом за малолітньою донькою (т. 1, а.с. 54-65).

Представником позивача було подано заперечення на відзив в якому він просив задовольнити позов в повному обсязі (т. 1, а.с.86-89).

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2024 року у справі було призначено судову технічно-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені питання стосовно давності написання розписок, на підставі яких заявлено позов.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 20 травня 2024 року провадження в справі було поновлено з огляду на клопотання експерта про надання дозволу на пошкодження рукописних записів в розписках.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 червня 2024 року надано дозвіл на пошкодження рукописних записів в розписках, зупинено провадження в справі та направлено матеріали до експертної установи для проведення експертизи.

23 вересня 2024 року цивільна справа № 759/14788/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів в порядку регресу була повернута Українським центром судових експертиз в зв`язку з несплатою послуг експерта, з огляду на що провадження в справі було поновлено та продовжено розгляд.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Позивач в судовому засіданні 06 травня 2025 року також позов підтримав та повідомив суду, що 27 березня 2007 року він позичив 40 000,00 доларів у громадянки ОСОБА_4 для будівництва будинку. На той час земельна ділянка вже була придбана по АДРЕСА_1 , проте коштів на будівництво не вистачало. Він на той час працював менеджером в столичному цеху, а дружина займалася вихованням дитини і не працювала. Позика була взята до 2010 року. За станом на 2010 рік він позику не виплатив, проте йому ще були потрібні грошові кошти. Оскільки він з ОСОБА_4 перебував у дружніх відносинах, вона погодилася перенести строк погашення боргу та додатково позичити кошти в сумі 10 000,00 доларів. Повернути за двома траншами позики він повинен був 70 000,00 доларів США, з яких 50 000,00 доларів США основний борг (40 000,00 та 10 000,00 за першою та другою розписками відповідно) і 20 000,00 доларів США винагорода за користування коштами (по 10 000,00 за кожний транш). Гроші ним вчасно повернуті не були, він сподівався, що ОСОБА_4 за них забуде. Однак ОСОБА_4 звернулася до суду і після цього він в добровільному порядку повернув кошти. Кошти ним витрачені були виключно на будівництва будинку.

Відповідач в судові засідання не з`являлась. Представник відповідача адвокат Харін М. Б. з`являвся лише в підготовчі засідання до призначення по справі експертизи, в подальшому адвокат Харін М. Б. в судові засідання не з`являвся.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши позивача та представника позивача, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову суд відмовити з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та правовідносини:

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 24 вересня 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі;

16 листопада 2015 року шлюб розірвано на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області;

27 березня 2007 року ОСОБА_1 написав розписку, зі змісту якої вбачається, що він отримав від ОСОБА_4 в борг 40 000,00 доларів або 202 00,00 гривень на будівництво садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язався їх повернути до кінця 2010 року з винагородою 10 000,00 доларів США або 50 500,00 гривень, тобто, в сумі 50 000,00 доларів США або 252 500,00 гривень;

23 листопада 2010 року ОСОБА_1 написав розписку, зі змісту якої вбачається, що він просить відтермінувати повернення боргу до кінця 2018 року і зобов`язався повернути всю суму з винагородою в 20 000,00 доларів США або 160 000,00 гривень, що становить 70 000,00 доларів США або 412 500,00 гривень; 23 листопада 2010 року ОСОБА_4 на цій розписці висловила своє письмове погодження на відстрочення повернення боргу з винагородою в сумі 70 000,00 доларів США або 412 500,00 гривень або згідно з курми валюти на день розрахунку;

04 липня 2020 року ОСОБА_4 написала заяву, засвідчену приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Носенко Г. А., відповідно до якої грошові кошти в сумі 1 883 000,00 гривень, що є еквівалентом 70 000,00 доларів США, нею отримано від ОСОБА_1 ;

відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року визнано за ОСОБА_3 право власності на частку садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 визнано право власності на іншу частку садового будинку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Правовий режим спільної сумісної власності подружжя свідчить саме про солідарний характер зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, а отже подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном, якщо правочин був вчинений в інтересах сім`ї.

Правовий аналіз ч. 4 ст. 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Відповідно, визначальним при визначенні солідарного зобов`язання є саме використання коштів в інтересах сім`ї.

Перебування сторін у зареєстрованому шлюбі на час виникнення правовідносин щодо позики саме по собі не є безумовною підставою для покладення на іншого з подружжя, який не був позичальником за договором позики, обов`язків, визначених договором позики щодо повернення суми боргу, оскільки за таких умов підлягає доведенню укладення договору в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошей в інтересах сім`ї (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2024 року в справі № 727/1140/21, від 19 березня 2025 року у справі № 462/3243/21).

Згідно з ч. 1-3 ст. 12, ч. 5, 6 ст. ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Доказів, які б свідчили про використання отриманих в позику коштів на будівництво будинку суду надано не було. Натомість, сам по собі факт зазначення у розписці про ціль позики, безумовно не свідчить про те, що позика витрачена на будівництво будинку.

Судом не ставиться під сумнів факт отримання ОСОБА_1 боргових коштів від ОСОБА_4 , однак ОСОБА_3 не була стороною договорів позики, доказів на підтвердження надання згоди на укладення цих договорів, які виходять за межі дрібного побутового правочину, суду не надано, доказів обізнаності відповідачки про укладення ОСОБА_1 договорів позики 27 березня 2007 року та 23 листопада 2010 року, їх умови, зокрема розмір отриманих у позику сум та строків їх повернення, а також використання таких коштів ОСОБА_1 в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять.

За наведених вище обставин суд не знаходить підстав для твердження про наявність у ОСОБА_3 солідарного обов`язку по поверненню коштів за договорами позики, на підтвердження укладення яких позивачем надано розписки від 27 березня 2007 року та 23 листопада 2010 року, відповідно, суд не знаходить підстав для стягнення частини цих коштів, які повернуті ОСОБА_1 , з відповідача ОСОБА_3 в порядку регресу.

Отже, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Стаття 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладається на позивача.

Таким чином, оскільки судом в позові відмовлено, сплачений судовий збір позивачу не повертається.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 65 СК України, ст. 12, 13, 19, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів в порядку регресу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 / АДРЕСА_2 /.

ОСОБА_3 / АДРЕСА_3 /.

Повний текст рішення складений 20 травня 2025 року.

Суддя Олена БУЗУНКО