Провадження № 22-ц/802/549/25 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_3 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2025 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в серпні 2024 року звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони у період з 09 червня 2012 року по 04 травня 2023 року перебували у шлюбі, в якому у них народилося троє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2023 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в її користь аліменти: на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09 серпня 2023 року; на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09 серпня 2023 року; на утримання ОСОБА_7 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісячно до досягнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 трирічного віку, починаючи з 09 серпня 2023 року. На підставі виконавчих листів № 1191 від 23 квітня 2024 року, № 1192 від 23 квітня 2024 року та № 1193 від 23 квітня 2024 року ВДВС у м. Луцьку було відкрито виконавчі провадження: ВП № 75539308, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі 4500 грн щомісячно, починаючи з 09 серпня 2023 року до досягнення дитиною повноліття; ВП № 74887811 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі 4500 грн щомісячно, починаючи з 09 серпня 2023 року до досягнення дитиною повноліття та ВП № 74887874, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 на її утримання, в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісячно до досягнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, починаючи з 09 серпня 2023 року. Вказувала, що загальний розмір заборгованості по виконавчих провадженнях за період з серпня 2023 року по липень 2024 року складає 49 064,64 грн. Вважає, що відповідач свідомо, умисно ухиляється від виконання рішення суду щодо сплати аліментів, а тому виникла заборгованість в розмірі 49 064,64 грн, тому, враховуючи, що згідно розрахунків державних виконавців сукупний розмір пені за період з 09 серпня 2023 року по 23 серпня 2024 року становить 114 088,82 грн, однак згідно з частиною першою статті 196 СК України, пеня не може перевищувати 100 % заборгованості, відповідач має сплатити їй пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 49 064,64 грн. згідно з розрахунком за період з 09 серпня 2023 року по 23 серпня 2024 року включно. Просила стягнути з відповідача в її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 49 064,64 грн та судові витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2025 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2400 грн неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 18 грудня 2023 року по 06 січня 2024 року включно, на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 до досягнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку. В задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду. Вважає, що судом першої інстанції не правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. У приєднаних до матеріалів справи відповідачем копіях квитанцій відповідачем зазначено, що дані кошти сплачені в добровільному порядку, тому вважає, що відносити їх до коштів про оплату аліментів згідно рішення суду від 18 грудня 2023 року не є доцільним, оскільки їх слід розцінювати, як кошти на додаткові витрати. Крім того, у вищезазначених квитанціях в призначенні платежу не зазначено, що це кошти про сплату аліментів за рішенням суду від 18 грудня 2023 року у справі № 161/13401/23. Судом першої інстанції не враховано той факт, що у справі про стягнення аліментів рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2023 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти, починаючи з 09 серпня 2023 року. Відтак, саме з 09 серпня 2023 року у відповідача виник обов`язок зі сплати аліментів. Сам факт добровільно сплачених коштів у період з 13 серпня 2023 року по 28 листопада 2023 року не є фактичним підтвердженням виконання відповідачем зобов`язання по сплаті аліментів згідно рішення суду від 18 грудня 2023 року. Відповідач, знаючи про його обов`язок сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, починаючи з 09 серпня 2023 року, не звертався до виконавця з повідомленням врахувати платежі за період з 13 серпня 2023 року по 28 листопада 2023 року, як аліменти за рішенням суду від 18 грудня 2023 року у справі № 161/13401/23, що також не було враховано судом першої інстанції. Не вважає за необхідне враховувати дані платежі, зокрема, у період з 13 серпня 2023 року по 28 листопада 2023 року, де місячний платіж становить 7000 грн, як такі, що сплачувалися в якості аліментів. Суд першої інстанції здійснюючи розрахунок пені залишив поза увагою надану відповідачем квитанцію за № 4НХ2-А545-ВХЕ3-88ВТ від 03 лютого 2024 на суму 9000 грн, з якої вбачається, що відповідачем не в повній мірі сплачено суму аліментів (12 000 грн), що передбачена рішенням суду. Не погоджується з наданими розрахунками судом першої інстанції. На переконання позивача, суд формально підійшов до вирішення даного питання, останнім не враховано обставини справи та не досліджено всі сукупні докази наведені в матеріалах справи. Зазначена заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, який не мав об`єктивних перешкод для своєчасної їх сплати, а тому підстави для звільнення від відповідальності відсутні, що не було враховано судом першої інстанції. Вважає, що у період з серпня 2023 року по грудень 2023 року у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів. Разом з тим, 06 січня 2024 року відповідач здійснив платіж на суму 12 000 грн, як негайне виконання рішення суду від 18 грудня 2023 року, і такий платіж слід віднести до зарахування сплати аліментів за грудень місяць 2023 року. Як вбачається з оскаржуваного рішення за даний період судом здійснено розрахунок боргу, що в загальній сумі становить 2400 грн (12 000 х 20 днів х 1%), що в тому числі підлягає стягненню з відповідача. З відповідача слід стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в загальній сумі 35 464,64 грн (16 838,70 грн (ВП 75539308) + 1225,94 грн (ВП74887874) + 2400 грн (за період з 18 грудня 2023 року по 06 січня 2024 року) + 15 000 грн (за період з січня 2024 року по 23 серпня 2024 року). Не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розподілу витрат на правничу допомогу, оскільки вважає, що він формально та поверхнево підійшов до вирішення даного питання, чим порушив норми чинного законодавства. Судом першої інстанції не взято до уваги, що на утриманні позивача перебувають малолітні діти, двоє з яких постійно проживають з нею. На їх утримання витрачаються додаткові кошти, зокрема, на відвідування різного роду гуртків, розваг та ін. Відтак, передбачена сума аліментів, яка не сплачується відповідачем вчасно та в повному розмірі, не покриває всіх витрат, які необхідні для утримання дітей. Суд не врахував дані обставини при частковому задоволенні витрат позивача на правничу допомогу. Просила скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково, зокрема: стягнути з відповідача, ОСОБА_2 , на користь позивача, ОСОБА_1 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі - 35 464,64 грн; стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мартинюк С. І. зазначив, що вважає рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2025 року у цій справі ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнає. Вказує, що сплачував кошти з призначенням платежу саме «аліменти», тому посилання представника позивача щодо недоцільності відносити їх до коштів про оплату аліментів згідно рішення суду від 18 грудня 2023 року є неспроможним. ОСОБА_1 звернулась з позовом про стягнення аліментів на дітей та на себе у межах судової справи № 161/13401/23 09 серпня 2023 року, оскільки у рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2023 року, яке набрало законної сили згідно з постановою Волинського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року, визначено конкретну суму аліментів на дітей по 4500 грн і на позивача 3000 грн щомісячно та дату початку стягнення цих аліментів. Частково визнаючи позов у межах судової справи № 161/13401/23 зазначав, що готовий сплачувати аліменти на дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у сумі по 3500 грн кожному. У квитанціях № 82М8-3Н77-ВРРН-2АСХ від 13 серпня 2023 року; № 73НР-НР70-44С8- Р016 від 12 вересня 2023 року; №СВ1Е-6МРН-9Х3В-А0СХ від 18 жовтня 2023 року; № Т5ВР-6Е4В-8499-ТТМК від 28 листопада 2023 року і сплачувались суми по 7000 грн, яка і визнавалась у межах судової справи № 161/13401/23, тому ці суми прямо відносяться саме до аліментів згідно з рішенням суду. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2023 року в справі № 161/13401/23 правомірно було допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць (12000 грн), а відповідна оплата на користь позивача проведена згідно з квитанцією № 0742-A625-ECMH-2T97 від 06 січня 2024 року з призначенням платежу: «аліменти зг. рішення суду від 18.12.23 у справі 161/13401/23 (негайне виконання)». Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , виходив з того, що у його (відповідача) діях у період з 18 грудня 2023 року по 06 січня 2024 року мала місце вина у несплаті вищевказаної суми, а тому стягнув з грошові кошти у сумі 2400 грн. В цій частині рішення ОСОБА_2 погодився з проведеним обрахунком за формулою 12 000 грн (заборгованість за місяць, що підлягало негайному виконанню) х 20 днів (кількість днів заборгованості) х 1%. Вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджено самим позивачем, що з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення аліментів вона звернулась у квітні 2024 року, при цьому отримуючи кошти від ОСОБА_2 в період з серпня 2023 року по квітень 2024 року, будучи обізнаною щодо призначення платежів, в порушення вимог частини четвертої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», не повідомила державного виконавця про такі платежі, що зумовило неправильне відображення посадовими особами виконавчої служби даних щодо реального боргу відповідача по сплаті аліментів. Довідки органів ДВС щодо боргу ОСОБА_2 по сплаті аліментів, так як вони складені без врахування платежів. В розумінні статті 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України, не можна говорити про наявність у нього вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів до 21 лютого 2024 року (день набрання судового рішення в у справі № 161/13401/23), окрім як у частині негайного виконання в межах суми платежу аліментів за один місяць в сумі 12 000 грн по рішенню суду першої інстанції від 18 грудня 2023 року, оскільки у нього виник обов`язок по виконанню судового рішення лише після набрання ним законної сили та визначення конкретної суми сплачуваних аліментів. Просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, стягнути 15 000 грн витрат на правничу допомогу.

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_3 зазначила, що оскільки відповідачем зазначено, що дані кошти сплачені в добровільному порядку, відносити їх до коштів про оплату аліментів згідно рішення суду від 18 грудня 2023 року не є доцільним, оскільки їх слід розцінювати, як кошти на додаткові витрати. Крім того, у вищезазначених квитанціях в призначенні платежу не зазначено, що це кошти про сплату аліментів за рішенням суду від 18 грудня 2023 року у справі № 161/13401/23. Відповідач умисно ухилявся від виконання свого обов`язку по утриманню дітей, що в свою чергу доводить наявність вини відповідача за прострочення сплати аліментів. Вважає, що зазначена заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, який не мав об`єктивних перешкод для своєчасної їх сплати, а тому підстави для звільнення від відповідальності відсутні, що не було враховано судом першої інстанції.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи. Відповідно до частини шостої статті 19, частини першої статті 369 ЦПК України дана справа є малозначною.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що у період перебування сторін у шлюбі (з 09 червня 2012 року по 04 травня 2023 року) у сторін народилося троє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2023 року в справі № 161/13401/23, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року, постановлено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти: на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09 серпня 2023 року; на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09.08.2023 року; на утримання ОСОБА_7 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісячно до досягнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, починаючи з 09 серпня 2023 року. Рішення допущене до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць в розмірі 12 000 грн.

Виконавчі провадження № 75539308, № 74887811, № 74887874 відкриті 16 липня 2024 року, що підтверджується відомостями Автоматизованої системи виконавчих проваджень

З наданих позивачем розрахунків заборгованості встановлено, що за період з серпня 2023 року по липень 2024 року по ВП № 75539308 у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів станом на 06 серпня 2024 року в розмірі 34 000 грн; по ВП № 74887811 станом на 29 липня 2024 року у розмірі 7838,70 грн та по ВП № 74887874 станом на 31 червня 2024 року в розмірі 7225,94 грн.

Станом на вересень 2024 року борг по виконавчих провадженнях ВП № 75539308, ВП № 74887811 та ВП № 74887874 повністю сплачений відповідачем.

Відповідач у період з 13 серпня 2023 року по 26 вересня 2024 року щомісячно у добровільному порядку в безготівковій формі перераховував позивачу на її банківську карту кошти з призначенням платежу «аліменти», що позивачем під час судового розгляду в суді першої інстанції не заперечувалося.

Зі змісту наданих відповідачем квитанцій про перерахунок коштів встановлено, що суми перерахованих з 06 січня 2024 року визначено як аліменти на виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2023 року в справі № 161/13401/23. Зазначені платежі охоплюють період з серпня 2023 року по вересень 2024 року, що є предметом позовних вимог.

Відхиляючи розрахунок позивача, суд першої інстанції правильно зазначив, що у розрахунку не було враховано, що у відповідач добровільно сплачував аліменти у період з серпня 2023 року по вересень 2024 року, у зв`язку із чим підстави для нарахування неустойки за вказаний період відсутні, окрім платежу в сумі 12000 грн, що був допущений судом до негайного виконання.

Згідно з квитанцією № 0742-А625-ЕСМН-2Т97, відповідач сплатив на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 12 000 грн лише 06 січня 2024 року.

Виходячи з того, що прострочення виконання зобов`язання ОСОБА_2 виникло саме з моменту невиконання останнім обов`язку з негайного виконання рішення суду від 18 грудня 2023 року в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць в розмірі 12 000 грн, до моменту фактичної ним сплати даної суми коштів 06 січня 2024 року, судом проведено відповідний розрахунок боргу по пені за період з 18 грудня 2023 року по 06 січня 2024 року за наступною формулою: 12 000 грн (заборгованість за місяць, що підлягало негайному виконанню) х 20 днів (кількість днів заборгованості) х 1% = 2400 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 2400 грн неустойки по аліментах.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтями 182-184 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді сплати неустойки (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2022 року в справі № 712/11291/20-ц).

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

При виплаті аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

До таких висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16 ц.

Колегія суддів вказує, що тягар доведення вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів покладено на самого відповідача, оскільки внесення щомісячних платежів для погашення нарахованої йому суми аліментів є його безпосереднім обов`язком. На це звернув увагу Верховний Суд у постанові від 20 липня 2020 року справі № 362/4462/16-ц.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

В СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

З дня набрання рішенням суду від 18 грудня 2023 року у справі № 161/13401/23 законної сили, що відповідає дню ухваленню Волинським апеляційним судом постанови, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін, а саме з 21 лютого 2024 року, та до моменту пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання (16 липня 2024 року), у відповідача були відсутні майнові претензії до відповідача щодо сплати аліментів. Після відкриття 16 липня 2024 року виконавчих проваджень відповідач почав сплачувати заборгованість за аліментами. З часу набрання рішенням суду в справі № 161/13401/23 законної сили 21 лютого 2024 року про стягнення з відповідача аліментів, позивач не вчиняла жодних заходів з виконання рішення суду про стягнення аліментів до 16 липня 2024 року (дня пред`явлення виконавчих листів до примусового виконання).

Тому заборгованість по сплаті аліментних платежів (неповна сплата аліментів, несплата) за період з серпня 2023 року по липень 2024 року (включно) виникла не з вини платника аліментів. Відповідач у вказаний період сплачував аліменти. Приєднані до матеріалів справи квитанції про сплату відповідачем аліментів з серпня 2023 року по липень 2024 року (включно) є належним, достатнім та достовірним підтвердженням добровільного виконання рішення суду відповідачем, а у період з серпня по вересень 2024 року виконання рішення суду в межах виконавчого провадження. Відомостей про те, що сторони погоджували у позасудовому порядку сплату будь-яких додаткових витрат на утримання дітей в матеріалах справи відсутні, тому доводи позивача, викладені у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі не спростовують цільового призначення сплачених відповідачем коштів в користь позивача як аліментних виплат. Також встановлено, що у відповідача на час розгляду справи судом першої інстанції заборгованість по виконавчих провадження по сплаті аліментів відсутня, що позивачем не було враховано під час апеляційного оскарження.

Висновок суду першої інстанції про відсутність у діях відповідача умислу щодо ухилення від сплати аліментів у період з серпня 2023 року по липень 2024 року відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 лютого 2024 року в справі № 761/893/23.

Визначення розрахунку пені (неустойки) за прострочення сплати відповідачем аліментів є обов`язком, а не правом суду, що розглядає спір про стягнення такої суми.

Суд першої інстанції правильно не узяв наданий позивачем у позовній заяві розрахунок до уваги, оскільки він здійснений на основі некоректно зазначених періодів нарахування пені та за наростаючим принципом, без урахування вимог щодо обмеження розміру сум пені окремо для кожного місячного платежу.

Зроблений судом першої інстанції розрахунок пені відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц.

Згідно з наданим позивачем розрахунком (з урахуванням доводів апеляційної скарги) загальна сума неустойки (пені) склала 35 464,64 грн за період з серпня 2023 року по листопад 2023 року та з січня 2024 року по серпень 2024 року. Такий розрахунок також зроблений без урахування неправильності нарахування заборгованості по сплаті аліментів за період з липня 2023 року по липень 2024 року та відсутності в діяннях відповідача вини з цього приводу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при стягненні судових витрат не взяв до уваги, що на утриманні в позивача перебувають малолітні діти в даному випадку не має значення. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач утримує двох малолітніх дітей, які проживають з позивачем. У рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2023 року в справі № 161/13401/23 про стягнення аліментів зазначено, що з відповідачем у більшості часу проживає старша малолітня дочка сторін ОСОБА_9 .

Суд першої інстанції з урахуванням вимог статей 137, 141 ЦК України та вимог розумності, справедливості, реальності, пропорційності правильно визначив розмір витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з позивача.

Рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм процесуального права та матеріального права, підстав для його скасування немає і рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2025 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді