ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 травня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/16835/24

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/877/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Військова частина НОМЕР_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 лютого 2025 року (місце ухвалення м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову посилався на те, що рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 у справі № 620/10489/23 скасовано рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невидачі ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належить до видачі. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належало до видачі. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести виплату компенсації за не отримане речове майно, що належало до видачі станом на 05.04.2023.

Позивач зазначає, що таким чином судом апеляційної інстанції визнано та доведено протиправною бездіяльність відповідача. Невиплата позивачу під час звільнення вартості речового майна, що належало до виплати та невиплата вартості речового майна на виконання рішення суду, спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях заподіяних йому незаконними діями та бездіяльністю посадових осіб військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

В обґрунтування стягнення моральної шкоди позивач пов`язує з тим, що своєю протиправною бездіяльністю йому, інваліду 3 групи, були спричинені глибокі і тривалі страждання, порушені права позивача, він пережив упередженість посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 , що викликало у позивача невдоволення, невпевненість, недовіру до посадових осіб ЗСУ, пережив стан схвильованості. Був порушений встановлений образ життя позивача, який змушений був звертатись до юристів та адвокатів за консультаціями з метою захисту своїх інтересів.

У позові ОСОБА_1 просить стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 15 000, 00 грн. та витрати за правничу допомогу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.02.2025 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення моральної шкоди задоволено. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 15 000, 00 грн у відшкодування моральної шкоди та 1 500, 00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави 1 211, 20 грн судового збору.

Рішення суду обґрунтовано тим, що факт неправомірних дій відповідача встановлено судовим рішенням, а тривале невиконання судового рішення завдало позивачу душевних страждань через порушення його прав.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.02.2025 і постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

За доводами апеляційної скарги, оскаржуване рішення суду є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи.

У скарзі заявник посилається на те, що Військова частина НОМЕР_1 є структурним підрозділом Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Командування Сил територіальної оборони Збройних сил України, на підставі бойового розпорядження ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 13.08.2024 №445т/ОТУ, бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 на марш від №1510/5770дск, бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 26.08.2024 №1510/5948дск усі посадові особи командування військової частини НОМЕР_1 та підпорядкованих військових частин вибули у Лиманську територіальну громаду Донецької області для ведення оборонних дій у визначеній смузі оборони. Згідно наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 04.12.2024 № 546, від 02.11.2024 № 503, від 04.10.2024 № 461, від 03.09.2024 № 400 зазначена територія є районом ведення бойових дій. З 13.08.2024 і по теперішній час військова частина НОМЕР_1 та підпорядковані структурні підрозділи здійснюють оборону визначеної смуги відповідальності, головна функція військової частини - це забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації проти України, відновленні державного суверенітету та територіальної цілісності України, соціальний захист військовослужбовців, які безпосередньо приймають участь у бойових діях. Командиром військової частини НОМЕР_1 , в межах своїх повноважень, 06.09.2024 № 1510/4747с було надіслано заявку на бюджетні асигнування до ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) за КЕКВ 2210 кодом видатків 026/3 кошторисні призначення та асигнування на суму 17 958, 28 грн для виплати грошової компенсації за не отримане речове майно громадянину ОСОБА_1 , з метою вчасного добровільного виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024. Також, як зазначає заявник, після цього, вчинялися дії, а саме: було надіслано повторні заявки на ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) для отримання коштів на рахунок військової частина НОМЕР_1 , які вказують на те, що військова частина НОМЕР_1 вживала всіх, залежних від апелянта, заходів, для якнайшвидшого виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024.

Крім того, заявник у скарзі посилається на те, що твердження позивача про стягнення моральної шкоди, яка ґрунтується на моральних стражданнях, внаслідок невизначеності, негативних емоцій, переживань, порушення звичайного способу життя й необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації невиконанням рішення суду, виконання якого гарантовано державою, як вважає апелянт, не містять жодного підґрунтя. Позивачем не наведено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача утворювали підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а, отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Вказує, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральних страждань протиправною поведінкою відповідача по справі або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача, які у розумінні статті 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення частково апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 у справі № 620/10489/23 скасовано рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невидачі ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належить до видачі. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належало до видачі. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести виплату компенсації за не отримане речове майно, що належало до видачі станом на 05.04.2023.

10.09.2024 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мусієнком О.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 76000251 з виконання вищевказаної постанови суду; у пункті 2 резолютивної частини постановлено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с. 9).

Матеріали справи містять листи Військової частини НОМЕР_1 , адресовані у вересні та жовтні 2024 року Начальнику управління логістики штабу ІНФОРМАЦІЯ_4 Військової частини НОМЕР_3 з проханням надати до кінця 2024 року за КПКВ 2101020/3 КЕКВ 2210 кодом видатків 026/3 кошторисні призначення та асигнування на суму 17 958, 28 грн для виплати грошової компенсації за не отримане речове майно ОСОБА_1 за рішенням суду (а.с. 35, 36 зворот).

Листами від 20.09.2024 та від 18.10.2024 Військова частина НОМЕР_1 повідомляла Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про те, що з метою виконання рішення суду від 26.06.2024 по справі № 620/10489/23 про компенсацію за не отримане речове майно, що належало до видачі станом на 05.04.2023 Військовою частиною НОМЕР_1 було здійснено заяву на потребу у фінансуванні та направлено до Військової частини НОМЕР_3 , яка є розпорядником бюджетних коштів, та на адресу фінансово-економічного підрозділу розпорядника коштів другого ступеня. Таким чином, при надходженні коштів на розрахункові рахунки військової частини рішення суду буде виконано в повному обсязі (а.с. 38, зворот).

04.11.2024 постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельниченко Я.О. за невиконання рішення суду по виконавчому листу № 620/10489/23 виданого 28.08.2024 на боржника Військову частину НОМЕР_1 , накладено штраф у розмірі 5 100, 00 грн (а.с. 40).

З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024, у справі № 620/10489/23 не виконано.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що факт неправомірних дій відповідача встановлено судовим рішенням, а тривале невиконання судового рішення завдало позивачу душевних страждань через порушення його прав.

З висновком суду першої інстанції частково погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Це конституційне положення більшу конкретизацію знаходить у ст. 56 Основного Закону, яка закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012, пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 ); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня2012 року № 11-рп/2012).

Виконання судового рішення - сфера регулювання ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 р. у справі «Войтенко проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні п. 1 ст. 1 Протоколу №1).

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму ВСУ).

При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування (п. 10-1 постанови Пленуму ВСУ).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування та їх посадовими особами визначені ст. 1173, 1174 ЦК України.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Враховуючи наявність судового рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 у справі № 620/10489/23, яким скасовано рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невидачі ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належить до видачі. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належало до видачі. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести виплату компенсації за не отримане речове майно, що належало до видачі станом на 05.04.2023, а також невиконання судового рішення впродовж тривалого часу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки незаконність таких дій відповідача доведена, отже позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Протиправність дій відповідача встановлено судовим рішенням, а його невиконання завдало позивачу душевних страждань через порушення його прав.

Саме через протиправність дій відповідача щодо тривалого невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, позивач був змушений відстоювати свої права та інтереси в судовому порядку, що призвело до порушення звичного способу його життя, руйнування життєвих планів та соціальних зв`язків, необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Порушення відповідачем прав позивача стало наслідком необхідності звернення до суду за захистом свого права, а також до органів державної виконавчої служби через відмову відповідача добровільно виконати рішення суду в повному обсязі. Указані обставини є доводами позову про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями органу державної влади.

Верховний Суд у своїх постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 зазначив, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

З врахуванням викладеного, на переконання колегії суддів, доводи ОСОБА_1 про завдання йому моральної шкоди протиправними діями Військової частини НОМЕР_1 , що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, у зв`язку з чим районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Необґрунтованими є доводи скарги Військової частини НОМЕР_1 про відсутність доказів, які підтверджують заподіяння позивачу моральної шкоди.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в України, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України,згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди.

Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди.

Військовою частиною НОМЕР_1 не надано доказів, які підтверджують відсутність її вини у завданні такої шкоди, а тому шкода, завдана таким органом внаслідок його неправомірних дій повинна бути відшкодована. Вказане відповідає дії презумпції заподіяння позивачу моральної шкоди через порушення принципу належного врядування.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди у сумі 15 000 грн, яку заявляв позивач до стягнення, суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, а також врахував характер страждань, які зазнав позивач, їх тривалість, вимушені зміни в життєвих стосунках.

Разом з тим, колегія суду апеляційної інстанції зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

На переконання колегії суддів, з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань позивача, зміну його нормального життєвого ритму, підстав, якими позивач обґрунтовує моральну шкоду, розмір моральної шкоди у сумі 15 000 грн є завищеним, тому підлягає зменшенню до 5 000 грн.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на зміну рішення суду першої інстанції в бік зменшення визначеної до стягнення з відповідача на користь позивача суми моральної шкоди з 15 000 грн до 5 000, 00 грн, що становить 33 % від заявленої суми позову, суд апеляційної інстанції зменшує стягнуту суму судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції з відповідача на користь позивача з 1 211, 20 грн до 399, 70 грн, та витрати на правничу допомогу, з урахуванням правильно визначеної суми витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, яка була визначена з урахуванням складності справи, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи заяву відповідача про не співмірність витрат - з 1 500 грн до 495, 00 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення моральної шкоди в бік зменшення, та враховуючи п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», Військовій частині НОМЕР_1 за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ, слід компенсувати судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 973, 80 грн (67 %).

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 1, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 лютого 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 15 000 грн до 5 000 грн, судового збору з 1 211, 20 грн до 399, 70 грн, витрат на правничу допомогу з 1 500 грн до 495, 00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати Військовій частині НОМЕР_1 за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ, судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції 973, 80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 20.05.2025.

Головуючий Судді :