Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.05.2025 Справа №607/25595/24 Провадження №2/607/1308/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді Ромазана В.В.

за участю секретаря Процишин Н.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором №841427 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (надалі ТзОВ «Він Фінанс») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 (надалі ОСОБА_2 ) про стягнення заборгованості за договором №841427 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 01.05.2019 та стягнути судові витрати у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_2 укладено Договір №841427 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, відповідно до індивідуальної частини якого, ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу позику у сумі 7 000 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови Договору №841427 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000 грн, а в свою чергу Позичальник, не виконав умови Договору про надання фінансового кредиту щодо повернення наданих коштів і внаслідок чого виникла заборгованість. Заборгованість відповідача за кредитним договором №841427 від 01.05.2019 становить 23 968,00 грн; сума збитків з урахуванням 3% річних 2 159,41 грн; сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 10 455 грн; а всього заборгованість становить 36 582,69 грн. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за Договір про надання фінансового кредиту №841427 від 01.05.2019 за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора по відношенню до Відповідача. Щодо строків позовної давності, позивач зазначав, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Враховуючи практику застосування норм права Верховним судом, в силу приписів, зокрема, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», строк на звернення до суду із позовною заявою, який настав під час дії обмежень карантинного характеру, має бути продовженим, а отже заява про застосування строків позовної давності має бути визнаною як передчасна та в її задоволені має бути відмовлено. Крім цього, до об`єктивних причин звернення до суду із захистом своїх прав та інтересів, Позивачем виокремлюється також введення воєнного стану на території країни. Попри зазначену норму статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», де зазначається, що скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється. Тому введення в Україні режиму воєнного стану 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та подальше продовження режиму воєнного стану є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом. Окрім того, згідно з розділу «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 19, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на викладене, позивач просить: поновити строк позовної давності для подання позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №841427 від 01.05.2019; стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Він Фінанс» заборгованість за кредитним договором №841427 від 01.05.2019 у загальному розмірі 36 582,69 грн, яка складається з: суми заборгованості 23 968,00 грн, суми інфляційних втрат 10 455,28 грн, суми 3% річних - 2 159,41 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Він Фінанс» судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Крічфалушій Л.І. подала суду відзив на позовну заяву у якому сторона відповідача позову не визнала. Вказала, що у позовній заяві позивач стверджує про те, що ТОВ «Авентус Україна» було перераховано на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000 грн.. За умовами вищевказаного кредитного договору передбачених підпунктом 1. п. 2.2 вказано, що Товариство зобов`язане видати клієнту Позику протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання Договору, а також, у доданій до позовної заяви довідки про ідентифікацію відповідача зазначається про переказ кредитних коштів відповідачу, проте у доданих до позовної заяви матеріалах не міститься жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 отримувала кредитні кошти у зазначеному у позові та розмірах. У позовній заяві та додатках до позовної заяви у тому числі договорі про надання коштів у позику на умовах споживчого договору №841427 від 01.05.2019 року, на думку сторони відповідача, відсутні дані про рахунок відповідача, у тому числі відсутні реквізити відповідача, квитанції та інші документи, що підтверджують виконання первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» умов договору №841427 від 01.05.2019 року щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника. Оскільки позивач стверджує, що ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору №841427 від 01.05.2019, а отже відповідно до п.1.5. вищевказаного договору для здійснення своїх зобов`язань ТОВ «Авентус Україна» необхідно було отримати інформацію від Клієнта про банківський рахунок на який будуть перераховані кошти. Тобто необхідне підтвердження Клієнтом банківського рахунку, який не вказаний у договорі та додатках. Окрім цього, сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Сторона відповідача вважає, що Позивачем не надано належних й допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів та наявності у ОСОБА_2 простроченої заборгованості у зв`язку з користуванням цими коштами. На думку сторони відповідача, у матеріалах справи реквізити (банківський рахунок) Клієнта, у тому числі в договорі №841427 від 01.05.2019 року у позові відсутні, а також відсутні докази про надання відповідачем банківських карткових рахунків для перерахування грошових коштів ТОВ «Авентус Україна», як і факт перерахунку коштів ТОВ «Авентус Україна» відповідачу. Щодо поновлення строку позовної давності для звернення із позовом в суд зазначає, що позивач не зазначив конкретні обставини, які б свідчили про відсутність у нього можливості подання позовної заяви до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області дистанційними засобами зв`язку у встановлений процесуальним законодавством строк, як і не надав доказів на підтвердження існування таких обставин. За наведених обставин у позові просить відмовити повністю.

Позивач відповіді на відзив не надавав.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Крічфалушій Л.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та проти їх задоволення заперечила з підстав наведених у відзиві на позов. Також на запитання суду, зазначила, що відповідача заперечує надання ТзОВ «Авентус Україна» відповідачу будь-яких коштів за договором позики №841427 від 01.05.2019, відтак виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за ним.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив.

01.05.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №841427, відповідно до індивідуальної частини якого:

Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в загальній сумі 7 000,00 (сім тисяч) грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат Клієнта, а Клієнт зобов`язується повернути Позику та сплатити проценти за користування Позикою;

Позика видається строком на 21 днів. Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором;

Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування Позикою: знижена процентна ставка становить 1,71 % від суми Позики за кожен день користування Позикою (624,15 % річних) у межах строку надання Позики, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору; стандартна процента ставка становить 1,80 % від суми Позики за кожний день користування Позикою (657,00 % річних); стандартна процентна ставка застосовується згідно з пунктами 1.7., 3.4., 3.6.2. цього Договору;

Загальна вартість Позики за зниженою ставкою складає 135,91 % від суми Позики (у процентному виразі) або 9 513,70 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування Позикою 35,91 % від суми Позики (у процентному виразі) або 2513,70 грн. (у грошовому виразі).

Позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий Клієнтом.

У випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі та у встановлений строк. Клієнт має право ініціювати продовження строку користування Позикою та зміну дати погашення Позики, шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява Клієнта про продовження строку користування Позикою вважається поданою.

Після вчинення Клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього Договору, та у разі якщо залишок суми Позики складає не менше ніж 400 (чотириста) гривень, Товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування Позикою. Новий строк користування Позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення Клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього Договору та дорівнює 21 днів. Нова дата повернення Позики відображається у Особистому кабінеті Клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою.

Позика надається без забезпечення у вигляді застави.

Укладання договорів щодо додаткових та супутніх послуг третіх осіб не потребується.

Умовами договору також визначено, що Товариство зобов`язане видати клієнту протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання договору, а клієнт зобов`язаний у встановлений договором строк повернути позику та сплатити проценти за користування, штрафи та пені.

За вказаним договором зазначено, що ОСОБА_2 підписала договір електронним підписом 01.05.2019 15:56:51 (Довідка про ідентифікацію).

Додано графік платежів до договору.

За розрахунком заборгованості (картка обліку договору), складеного та підписаного ТОВ «Авентус Україна», наданих за договором №841427 від 01.05.2019, загальна заборгованість відповідача складається з: сума основного боргу - 7000,00 грн, проценти нараховані за зниженої ставкою 2513,70 грн., проценти нараховані за стандартною ставкою 13608 грн., штраф 3360 грн. Також згідно розрахунку заборгованості станом на дату відступлення прав вимоги, складеного ТОВ «Авентус Україна» заборгованість за договором №841427 складає сума боргу за тілом кредиту - 7000,00 грн., сума боргу за процентами 2 646,00 грн, сума боргу за простроченими процентами 10962,00 грн, сума боргу за штрафами 3360,00 грн, загальна заборгованість 23 968,00 грн. При чому, зазначений розрахунок заборгованості не містить даних позивальника.

12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за Договір про надання фінансового кредиту №841427 від 01.05.2019 за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора стосовно відповідача, що також підтверджується формою реєстру прав вимог.

До позову також додано: Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприжмців та громадських формувань ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»; Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс».

За розрахунком заборгованості, який складено позивачем, заборгованість за договором №841427 від 01.05.2019, становить 36 582,69 грн, яка складається з: суми заборгованості - 23 968,00 грн, суми інфляційних втрат 10 455,28 грн, суми 3% річних - 2 159,41 грн.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина 12 статті 11 Закону №675-VIII).

Відповідно до ст. 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, положеннями статті 3 Закону №675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до приписів частин 3-5 статті 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 627-628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629, 638 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Частиною 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами ст. 267 ЦК України визначено - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

0Як свідчать матеріали справи, 01.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №841427 в електронній формі та його підписано сторонами електронним цифровим підписом.

Умовами договору визначено, що зазначене Товариство зобов`язане видати клієнту протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання договору, а клієнт зобов`язаний у встановлений договором строк повернути позику та сплатити проценти за користування, штрафи та пені.

Разом з тим, позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», у підтвердження виконання первинним кредитором своїх зобов`язань за ним, не надано суду жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було належним чином виконані свої зобов`язання та перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах та строках, що передбачені договором позики, а відповідач ці кошти отримала. При цьому, факт виконання такого зобов`язання заперечується стороною відповідача.

Також, наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості за кредитним договором містять інформацію про те, що розмір заборгованості за кредитним договором №841427 обраховувався за період з 01.11.2021 по 01.11.2024. Однак, вказані розрахунки заборгованості не містять відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кредитного договору з 01.05.2019 до 01.11.2021, які б дозволили суду перевірити їх правильність, у тому числі нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідачу (розмір відсотків та період їх нарахування, суми внесені боржником в рахунок виконання кредитних зобов`язань).

З огляду на викладене, суд вважає, що вимога про стягнення з боржника на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» боргу за кредитним договором №841427 від 01.05.2019 є недоведеною.

Суд при вирішенні позову, враховував, що звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Крім цього, суд зазначає, що в постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

Так, Верховний Суд у постанові від 17.01.2020 у справі № 916/2286/16 зазначив, що предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги). Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Такі правові висновки щодо кваліфікуючих ознак договору факторингу виклала Велика Палата Верховного Суду в постановах від 11 вересня 2018 у справі № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 у справі № 465/646/11, від 11 жовтня 2019 у справі № 910/13731/17 та від 10 жовтня 2020 у справі № 638/22396/14-ц.

У даній справі встановлено, що умовами договору факторингу №1 від 12.04.2018 передбачено обов`язок Фактора (Факторів) передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (Клієнтів) за плату на умовах визначених договором, а Клієнта відступити Фактору право вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги (п. 2.1 договору факторингу). Розділом 3 зазначеного договору передбачено фінансування та порядок розрахунків за ним. Так, сторонами зазначено, що фінансування належна до сплати Клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному Реєстрі прав вимоги окремо та складає 35% від основної суми заборгованості (тіло кредиту). Фінансування належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимоги, сплачується Фактором двома платежами. Перший платіж, у розмірі не менше 50% від суми Фінансування за відповідним Реєстром прав вимоги, Фактор перераховує протягом 6 банківських днів з дня підписання сторонами такого Реєстру прав вимог, другий платіж Фактор перераховує протягом 11 банківських днів з дня підписання сторонами такого реєстру прав вимог. Фінансування сплачується Фактором на банківський рахунок Клієнта, зазначений у відповідному Розділі цього договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок Клієнта. (пункти 3.1.1-3.1.3 договору факторингу №1).

Водночас, до матеріалів справи позивачем не долучено доказів про те, що відповідним Фактором (ТзОВ «Довіра та гарантія») було здійснення перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта згідно договору факторингу №1 від 12.04.2018. Зокрема, у реєстрі прав вимоги (реєстр прав вимоги №25) від 12.09.2019, який надав позивач, як доказ про перехід до нього прав вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №841427, передбачено,що фінансування, тобто належна до слати Клієнту за цим Реєстром прав вимог та визначена згідно пункту 3.1 Договору складає 608 889,47 грн.

Таким чином, суд вважає, що вказані обставини свідчать про недоведеність позивачем факту набуття прав вимоги згідно зазначеного ним договору факторингу №1 від 12.04.2018, до відповідача за відповідним кредитним договором у цілому та за відповідним реєстром прав вимоги зокрема. Платіжні документи банківської установи, які б засвідчував факт безготівкового перерахування грошових коштів, суду не надані.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, враховуючи наведені судом обставини, вважає, що у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором №841427 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, слід відмовити у повному обсязі.

Також, вирішуючи позов, суд вважає, що вимога про поновлення строку позовної давності для подання позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №841427 від 01.05.2019, підлягає задоволенню. Так, клопотання позивача про поновлення строку позовної давності може бути подане з різних причин, у тому числі, через наявність поважних обставин, які перешкоджали йому звернутися до суду своєчасно. Навіть якщо відповідач не заявляє про сплив строків, позивач може вважати за необхідне подати таке клопотання, щоб уникнути можливих заперечень у майбутньому.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи що позов не підлягає задоволенню, суд вважає, що судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 133, 141, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд ,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором №841427 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду у повному обсязі складене 12.05.2025.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», місцезнаходження: м. Київ вул. Авіаконструктора І.Сікорського, 8, 04112; .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий суддяВ. В. Ромазан