Справа № 450/4255/24 Провадження № 2/450/551/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі

головуючого - судді Данилів Є.О.,

секретаря судового засідання Хохолик О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про (предмет позову): розірвати шлюб, що укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 16.10.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 612

неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити проживати із ОСОБА_1 ,

підстава позову (позиція позивача): сторони зареєстрували шлюб 16.10.2010 року. Спільно з відповідачем позивач подружніх стосунків не підтримує, спільного господарства не веде, шлюб носить формальний характер. У сторін склалися різні погляди на життя. Позивач вважає, що подальше перебування сторін у шлюбі та примирення неможливі, а тому змушена звертатися до суду із позовом про розірвання шлюбу. Як вбачається з позовної заяви спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини відсутній, після розірвання шлюбу дитина залишається проживати з позивачем.

позиція відповідача: у судове засідання не з`явився.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

11.12.2024 року ухвала про відкриття провадження у справі.

Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини:

із копії Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.10.2010 року, видно, що сторони зареєстрували шлюб 16.10.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 612.

Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.06.2011 року).

Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя сторін. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх сім`ї стали неможливим.

При вирішенні цього спору суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Частиною 3 статті 56 СК України, визначено, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що позивач категорично заперечує проти збереження їх сім`ї та наполягає на розлученні, суд не може покласти обов`язок збереження сім`ї сторін при наявності заперечення цього.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Зважаючи на те, що разом із відповідачем позивач шлюбних стосунків не підтримує, спільного господарства не веде, сторони спроб для примирення не здійснюють, шлюб між сторонами набув формального характеру, суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами є неможливим.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підставні та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про залишення малолітнього сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з позивачем, суд зазначає наступне :

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частин 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Однак позивачем до матеріалів позовної заяви не долучено доказів на підтвердження того, що син сторін проживає разом з позивачем.

З врахуванням наведеного, суд приходить висновку, що в задоволенні позовних вимог про залишення малолітнього сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з позивачем, слід відмовити.

Так, статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідача суми судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу відсутні.

В врахуванням того, що позивачем було заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру за які сплачено судовий збір по 1211, 20 грн. за кожну вимогу, позовні вимоги задволено частково, з відповідача на користь позивача, слід стягнути судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 141, 142, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 ,- задоволити частково.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 16.10.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 612.

В задоволенні іншої частини позовних вимоги ОСОБА_4 ,- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1211, 20 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 06.05.2025 року.

СуддяЄ. О. Данилів