ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/445/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

за участю секретаря Панькевич Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Тернополі цивільну справу №607/13718/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 листопада 2024 року, ухвалене суддею Вийванком О.М., повний тест якого складено 15 листопада 2024 року, в цивільній справі №607/13718/24 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про захист прав споживачів, визнання кредитних договорів недійсними та стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі позивач, апелянт) звернулася в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ», відповідач) про визнання кредитних договорів недійсними та стягнення збитків.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що 29.02.2008 між нею та ВАТ «Банк Універсальний» було укладено кредитний договір № 022-2008-408, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в сумі 128155.00 дол. США з оплатою 12.45 % річних та кінцевим терміном погашення до 10.02.2026.

Також 29.02.2008 між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк Універсальний» було укладено кредитний договір №022-2008-409, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в сумі 41000.00 дол. США з оплатою 13.45% річних.

Крім того, між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк Універсальний» було укладено ряд додаткових угод, зокрема, додаткову угоду б/н від 10.05.2009 та додаткову угоду б/н від 03.06.2009 до кредитного договору №022-2008-409 від 29.02.2008, якими визначено розміри та періоди застосування відсоткових ставок.

В подальшому, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.03.2011 у справі № 2-430/11, яке апеляційним судом Тернопільської області залишено без змін, вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 1481261.03 грн заборгованості за кредитним договором, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

12.03.2012 державним виконавцем ВДВС Тернопільського РУЮ на підставі виконавчого листа, виданого 20.05.2011 за №2/430/11, відкрито виконавче провадження, а 10.04.2012 проведено опис та арешт майна боржника, а саме земельних ділянок площами 0.0251 га і 0.0576 га та житлового будинку загальною площею 161.7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . В подальшому проведено експертну оцінку арештованого майна та передано майно на реалізацію 24.01.2013 р.

14.07.2015 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції Федів І.С. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-430/11 від 20.05.2011, виконавче провадження ВП № 48103499, відповідно до якого залишок боргу становить 1088443.03 грн. Заява про примусове виконання подана 13.07.2015. На підставі цього було відкрите виконавче провадження.

Позивач вважає, що спірні кредитні договори № 022-2008-408 та № 022-2008-409 від 29.02.2008 не містять всіх необхідних умов, які вимагаються законодавством про захист прав споживачів для договорів споживчого кредитування, зокрема, споживачу не була надана в належній і зрозумілій формі вся необхідна інформація про кредит, у тому числі не було надано розрахунки загальної вартості кредиту, не зазначено вартість всіх супутніх послуг. Також Позичальник не був попереджений про відсутність в Договорах умов, які є обов`язковими для договорів даного виду згідно законодавства, про наявність в договорі умов, які в порушення законодавства про захист прав споживачів є незаконними та несправедливими, обмежують його в правах та створюють істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін на користь Банку. Якби споживач був в належній формі попереджений про наявність таких обставин він не погодився б на укладання цих договорів на таких невигідних для себе умовах.

З дослідженого висновку експертизи слід вважати, що під час укладання договору банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості.

Позивачем здійснювалися платежі в рахунок погашення заборгованості, які не відображені в розрахунку заборгованості, наданою банком в сумі 700 дол. США.

Відповідно до наданих розрахунків заборгованості по вищевказаних кредитних договорах загальна сума, що була сплачена позивачем на користь відповідача, становить 28341.85 дол. США, що є збитками, які підлягають відшкодуванню у подвійному розмірі з банку на підставі ст.230 ЦК України.

У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просила позов задовольнити та визнати недійсними кредитні договори № 022-2008-408 та № 022-2008-409 від 29.02.2008 та стягнути понесені збитки в розмірі 56683.70 дол. США.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.11.2024 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції неналежним чином надав оцінку судово-економічній експертизі у цій справі, якою встановлено, що:

1. Заявлена відсоткова ставка не відображала фактичний рівень нарахувань.

2. Реальна сукупна вартість кредиту (враховуючи комісії, плату за обслуговування й інші приховані витрати) виявилася істотно вищою за озвучену позивачці під час укладення договору.

3. Переплати, які здійснювала позичальниця, значно перевищували ті суми, що логічно випливали б з умов договору та додаткових угод.

Вказує, що позивачка не отримала повної інформації про загальну вартість кредиту і фактичну відсоткову ставку. Зокрема, в позові наголошено, що реальна відсоткова ставка, встановлена експертним шляхом, відрізнялася від тієї, що була прописана в договорі, а «додаткові угоди» лише погіршували умови для споживача, збільшуючи кінцеві витрати, тим самим ввівши Позивачку в оману, чим також порушено норми ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якої кожен кредитор, що надає фінансові послуги фізичним особам-споживачам, зобов`язаний розкрити споживачеві повну і достовірну інформацію про умови кредитування. Така інформація включає розмір реальної річної відсоткової ставки, загальну суму платежів за весь період кредитування, можливі комісії, страхові внески й інші витрати, які істотно впливають на остаточну вартість кредиту.

Також зазначає, що підпис під кредитним договором не обов`язково підтверджує те, що клієнтові розкрили всі істотні умови кредитування, особливо коли йдеться про складні фінансові розрахунки і приховані додаткові витрати. Суд не дослідив експертного твердження про те, що фактична процентна ставка (з урахуванням комісій та інших платежів) виявилася на кілька відсоткових пунктів вищою, ніж задекларовано банком. Також експертиза підтверджує, що переплата з боку позивачки була значно більшою, ніж можна було б очікувати, якщо б умови договору відповідали оголошеним.

Вважає, що якщо банк дійсно завищував ставку і не розкривав усі витрати, тому кредитний договір містить несправедливі умови, які можуть бути підставою для визнання його недійсним (ч.3 ст.230 ЦК України у разі обману) або недійсним за правилами ст.215 ЦК, якщо його зміст суперечить законодавству про захист прав споживачів.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, будь-яких заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи чи її слухання у їх відсутності до суду апеляційної інстанції не надходили.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

З урахуванням вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено наступні обставини.

29.02.2008 між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі ВАТ «Універсал Банк» чи/або Первісний кредитор) та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №022-2008-408, відповідно до пункту 1.1 якого Кредитор зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти у сумі 128155.00 доларів США, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом у розмірі 12.45 % річних у порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором.

Згідно з пунктом 1.2 Кредитного договору №022-2008-408 від 29.02.2008 Строк кредитування за цим Договором становить період: із дати надання Кредитором Кредиту Позичальнику до 10.02.2026 включно. Строки та терміни надання та погашення Кредиту визначаються умовами цього Договору.

Пунктом 1.3 Кредитного договору №022-2008-408 від 29.02.2008 передбачено, що цільове призначення платежу: погашення заборгованості по кредитному договору №11/347-К від 31.08.2007, укладеного з ВАТ Банк Універсальний.

Пунктом 1.4 Кредитного договору №022-2008-408 від 29.02.2008 Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до пункту 2.1.3 Кредитного договору №022-2008-408 від 29.02.2008 Кредитор зобов`язується відкрити Позичальнику поточний рахунок № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ) у кредитора, код банку (МФО 322001) для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій Позичальника з надання та погашення Кредиту.

Пунктом 2.3 Кредитного договору №022-2008-408 від 29.02.2008 передбачено, що Видача Кредиту за цим договором проводиться на поточний рахунок Позичальника, відкритий згідно з умовами пункту 2.1.3 даного Договору.

Згідно із п.8.5 Кредитного договору №022-2008-408 від 29.02.2008 до укладення Позичальником цього Договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість у Кредитора, а саме: найменування та місцезнаходження Кредитора - юридичної особи та його структурного підрозділу; умови кредитування (зокрема, щодо можливої суми кредиту; строку, на який кредит може бути одержаний; мети, для якої кредит може бути використаний; форми та видів його забезпечення; необхідності здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування з коротким описом відомостей між ними, у тому числі між зобов`язаннями Позичальника; типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої тощо); переваг та недоліків пропонованих схем кредитування); орієнтовну сукупну вартість кредиту (з урахуванням: (а) процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); (б) варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; (в) можливості та умови дострокового повернення кредиту) тощо.

Пунктом 9.1 Кредитного договору № 022-2008-408 від 29.02.2008, цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами та діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором.

Пунктом 9.4 Кредитного договору № 022-2008-408 від 29.02.2008 Додаткові угоди до цього Договору, які можуть бути укладеними у майбутньому, є його невід`ємною частиною.

Також 29.02.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладений Кредитний договір №022-2008-409, відповідно до пункту 1.1 якого Кредитор зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти у сумі 41000.00 доларів США, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом у розмірі 13.45 % річних у порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором.

Згідно з пунктом 1.2 Кредитного договору №022-2008-409 від 29.02.2008, строк кредитування за цим Договором становить період: із дати надання Кредитором Кредиту Позичальнику до 10.02.2026 включно. Строки та терміни надання та погашення Кредиту визначаються умовами цього Договору.

Пунктом 1.3 Кредитного договору №022-2008-409 від 29.02.2008 передбачено, що цільове призначення платежу: на споживчі потреби.

Пунктом 1.4 Кредитного договору № 022-2008-409 від 29.02.2008, кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до пункту 2.1.3 Кредитного договору №022-2008-409 від 29.02.2008, Кредитор зобов`язується відкрити Позичальнику поточний рахунок № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ) у кредитора, код банку (МФО 322001) для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій Позичальника з надання та погашення Кредиту.

Пунктом 2.3 Кредитного договору №022-2008-409 від 29.02.2008 передбачено, що видача Кредиту за цим договором проводиться на поточний рахунок Позичальника, відкритий згідно з умовами пункту 2.1.3 даного Договору.

Згідно пункту 8.5 Кредитного договору №022-2008-409 від 29.02.2008 до укладення Позичальником цього Договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість у Кредитора, а саме: найменування та місцезнаходження Кредитора - юридичної особи та його структурного підрозділу; умови кредитування (зокрема, щодо можливої суми кредиту; строку, на який кредит може бути одержаний; мети, для якої кредит може бути використаний: форми та видів його забезпечення; необхідності здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування; з коротким описом відомостей між ними, у тому числі між зобов`язаннями Позичальника; типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої тощо); переваг та недоліків пропонованих схем кредитування); орієнтовну сукупну вартість кредиту (з урахуванням: (а) процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); (б) варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; (в) можливості та умови дострокового повернення кредиту) тощо.

Пунктом 9.1 Кредитного договору № 022-2008-409 від 29.02.2008, цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами та діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором.

Пунктом 9.4 Кредитного договору №022-2008-409 від 29.02.2008, Додаткові угоди до цього Договору, які можуть бути укладеними у майбутньому, є його невід`ємною частиною.

Судом з`ясовано, що 18.03.2011 рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі №2-430/11 позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за Кредитними договорами №022-2008-408 від 29.02.2008 та №022-2008-409 від 29.02.2008, розмір якої в гривневому еквіваленті, згідно офіційного курсу НБУ станом на 06.10.2010, складає загалом 1481261.03 грн, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, належний на праві власності ОСОБА_2 :

- земельні ділянки площею 0.0251 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та площею 0.0576 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться на території Великогаївської сільської ради;

- домоволодіння житловий будинок з підвалом та мезоніном, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 161.7 кв.м., житловою 74.8 кв.м., шляхом продажу предмета іпотеки спеціалізованими організаціями з аукціонів (прилюдних торгів).

Судові витрати в сумі 1820 гривень стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк».

В задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсними правочинів: кредитних договорів №022-2008-408 від 29.02.2008 (з додатковими угодами), №022-2008-409 від 29.02.2008 (з додатковою угодою); договору іпотеки від 29.02.2008 (з договором про внесення змін та доповнень); договорів поруки №022-2008-408-р/1 від 29.02.2008 (з додатковою угодою), №022-2008-408-р/2 від 29.02.2008 (з додатковою угодою), та застосування наслідків недійсності шляхом повернення сторін в попередній стан відмовлено.

Крім того, судом з`ясовано, що позивачем було повторно подано позов з тих самих підстав і по тому самому предмету, в межах судової справи 607/1185/20, який ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.12.2022 залишено без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

08.05.2023 постановою Тернопільського апеляційного суду постановлено апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.12.2022 залишити без змін.

30.04.2024 між АТ «Універсал Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 30/04/21ФК2, згідно умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги щодо осіб, які були боржниками АТ «Універсал Банк» в тому числі і до ОСОБА_2 за кредитними договорами № 022-2008-408 та № 022-2008-409 від 29.02.2008.

Окрім зазначеного договору факторингу №30/04/21ФК2 від 30.04.2024, на підтвердження відступлення права вимоги надано Витяг з Реєстру прав вимоги згідно Додатку № 1 до договору факторингу № 30/04/21ФК2 від 30.04.2024 та акт передачі Реєстру прав вимоги до договору факторингу №30/04/21ФК2 від 30.04.2024.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що спірні кредитні договори підписані банком та позивачем, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позичальник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови, банк надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу. Також суд першої інстанції зазначив, що Висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 105/489/490/22-22 від 08.07.2022 не спростовує дійсності кредитного договору та додаткової угоди, оскільки не спростовує обізнаність та погодження позивача з усіма умовами надання кредиту банком, у тому числі, і з сукупною вартістю кредиту у вигляді реальної відсоткової ставки за кредитним договором та сукупної вартості кредиту у вигляді абсолютного здороження кредиту, а може бути підставою лише для правильного обрахування суми боргу позичальника перед банком.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для забезпечення чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

Згідно зі статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

У частині першій статті 230 ЦК України зазначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з частиною першою статті 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, потрібно довести, по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і далі - у редакції, яка була чинною на момент укладення договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої та сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Як встановив суд першої інстанцій, оспорювані договори споживчого кредиту були підписані сторонами, які досягли згоди з приводу усіх істотних його умов, мали потрібний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_2 на момент їх укладення не пред`являла додаткових вимог щодо умов оспорюваних правочинів.

Виконуючи приписи статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банк ознайомив позичальника з діючими умовами кредитування.

Як було встановлено вище, згідно з пунктом 8.5. Кредитного договору №022-2008-408 від 29.02.2008 до укладення Позичальником цього Договору позичальник був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість у Кредитора, а саме: найменування та місцезнаходження Кредитора - юридичної особи та його структурного підрозділу; умови кредитування (зокрема, щодо можливої суми кредиту; строку, на який кредит може бути одержаний; мети, для якої кредит може бути використаний; форми та видів його забезпечення; необхідності здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування з коротким описом відомостей між ними, у тому числі між зобов`язаннями Позичальника; типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої тощо); переваг та недолік пропонованих схем кредитування); орієнтовну сукупну вартість кредиту (з урахуванням: (а) процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); (б) варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; (в) можливості та умови дострокового повернення кредиту) тощо.

Аналогічно, згідно з пунктом 8.5 Кредитного договору № 022-2008-409 від 29.02.2008 до укладення Позичальником цього Договору позичальник був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість у Кредитора, а саме: найменування та місцезнаходження Кредитора - юридичної особи та його структурного підрозділу; умови кредитування (зокрема, щодо можливої суми кредиту; строку, на який кредит може бути одержаний; мети, для якої кредит може бути використаний: форми та видів його забезпечення; необхідності здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування з ; коротким описом відомостей між ними, у тому числі між зобов`язаннями Позичальника; типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої тощо); переваг та недолік пропонованих схем кредитування); орієнтовну сукупну вартість кредиту (з урахуванням: (а) процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); (б) варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; (в) можливості та умови дострокового повернення кредиту) тощо.

Тобто, підписанням вказаних договорів ОСОБА_2 підтвердила, що її ознайомлено з усією інформацію щодо умов кредитування.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №105/489/490/22-22 від 08.07.2022, згідно з яким в результаті проведеного дослідження встановлено, що сукупна вартість кредиту по кредитному договору №022-2008-409 від 29.02.2008, відповідно до умов договору, становить 120736.62 доларів США. Реальна сукупна вартість кредиту за даними проведеного дослідження, з урахуванням додаткових угод до кредитного договору №022-2008-409 від 29.02.2008, складає 128675.20 доларів США. За даними кредитного договору №022-2008-409 від 29.02.2008 реальна річна відсоткова ставка складає 15.13%. В додатку до висновку №2 до Кредитного договору №022-2008-409 від 29.02.2008 реальна річна відсоткова ставка складає 17.83%. Реальна відсоткова ставка, визначена проведеним експертним дослідженням, становить 17.08%.

Разом з тим, незазначення абсолютного подорожчання кредиту та реальної процентної ставки не є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Такі обставини враховуються при перевірці правильності розрахунку кредитної заборгованості та на дійсність правочину не впливають.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.06.2023 у справі №185/8140/15-ц.

Згідно із положеннями статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит (стаття 15 Закону України «Про споживче кредитування»).

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що позивачка ОСОБА_2 зверталась до банку із заявами про роз`яснення їй умов кредитного договору чи із заявами про відмову від договору.

Таким чином, доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження того, що працівники банку при видачі кредитних коштів не ознайомили позичальника з умовами кредитування та ризиками, позивачем не надано ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 травня 2025 року.

Головуючий

Судді