СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кицюк В.С., за участю: секретаря Лопатюк А.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус КМНО Сергєєва-Кожуховська Надія Вікторівна, про встановлення факту прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року заявник звернулась до суду із вищезазначеною заявою, у якій просила встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника ОСОБА_4 , після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Наприкінці 1985 року заявник поїхала працювати на холмську базу транспортного флоту сахалінської області і працювала на флоті більше 15 років, заявник отримала громадянство рф. У квартирі АДРЕСА_1 , де заявник проживала до виїзду, залишилась проживати мати заявника ОСОБА_4 , донька ОСОБА_3 та онука ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 квартира приватизована на матір заявника, доньку та онуку. Коли померла мати, заявник приїхала на похорон і тривалий час проживала в квартирі, а в подальшому звільнилась з роботи і стала постійно проживати у вказаній квартирі, тобто фактично прийняла спадщину. У встановлений законом строк заявник не звернулась до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину, спадкова справа заведена нотаріусом тільки у 2024 році після звернення заявника до нотаріуса. Зважаючи на недостатність документів, які підтверджують факт прийняття заявником спадщини, нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року відмовлено у відкритті окремого провадження.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року скасовано ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року відкрито окреме провадження у справі.

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 березня 2025 року задоволено клопотання представника заявника про виклик та допит свідків.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 березня 2025 року витребувано у приватного нотаріуса КМНО Сергєєвої-Кожуховської Надії Вікторівни належним чином завірені копії спадкової справи №16/2024, заведеної після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.04.2025 до суду надійшла копія спадкової справи.

У судовому засіданні 16 травня 2025 року приведено до присяги та допитано свідка ОСОБА_6 .

У судовому засіданні представник заявника просив заяву задовольнити та встановити факт прийняття заявником спадщини після смерті матері.

Заявник у судовому засіданні підтримала свого представника, просила заяву задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 не заперечувала проти задоволення заяви.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 ст.315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Судом встановлено, згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю якої є ОСОБА_4 .

Відповідно до копії охоронного свідоцтва (броня) №39 від 21 лютого 1995 року, виданого виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів, займане ОСОБА_1 жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з виїздом м. холмськ сахалінської обл., заброньоване за нею на строк по 31 січня 1998 року.

Згідно з копією трудової книжки ОСОБА_1 з 01 червня 1998 року по 01 лютого 2001 року працювала у сахалінській області.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 27 вересня 1997 року № НОМЕР_2 , виданого відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно належить на праві власності ОСОБА_3 та членам її сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівних долях.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 17 березня 2000 року, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою приватного нотаріуса КМНО Сергєєвої-Кожуховської Н.В. від 26 червня 2024 року №59/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 . Постанова мотивована тим, що спадкоємицею не надано жодних документів, що підтверджують факт прийняття спадщини.

Згідно з п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року , то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Згідно зі ст.ст.548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Так, допитаний під час судового розгляду свідок повідомив, що ОСОБА_1 весь час опікувалось майном, як до смерті матері ОСОБА_4 , так і після. ОСОБА_1 їздила на заробітки, щоб забезпечувати грошовими коштами сім`ю.

Відтак, у матеріалах справи наявні докази, які підтверджують факт вступу заявника ОСОБА_1 в управління спадковим майном після смерті матері ОСОБА_4 , а саме в управління квартирою АДРЕСА_1 .

Суд приходить до висновку, що доводи заявника знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, відтак необхідно задовольнити заяву.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

З огляду на викладене, заява задоволенню підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 76-81, 263-265, 293, 315-317, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус КМНО Сергєєва-Кожуховська Надія Вікторівна, про встановлення факту прийняття спадщини - задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вікторія КИЦЮК