ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/394/24 Номер провадження 22-ц/814/853/25Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д. Є. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
У Х В А Л А

13 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

Суддів: Пікуля В.П., Одринської Т.В.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Шпіньової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві заяву представника ОСОБА_1 адвоката адвоката Шпіньової Олени Михайлівни про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Головне управління Національної гвардії України, військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення юридичного факту,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Головне управління Національної гвардії України, військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення юридичного факту.

Просив встановити факт, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання обов`язків військової служби фактично припинені шлюбні відносини з серпня 2021 року та ОСОБА_5 не була членом сім`ї ОСОБА_4 на день загибелі останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовна заява мотивована тим, що син позивача, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був бійцем в/ч НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . З початку повномасштабного вторгнення став на захист держави та брав участь у захисті міста Маріуполь. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 загинув.

З 2016 року ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_6 , однак з серпня 2021 року шлюбні відносини між сином позивача та відповідачкою фактично припинені.

В жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду про розірвання шлюбу. Але на день загибелі ОСОБА_4 судом справа про розірвання шлюбу не була розглянута, а після смерті сина позивача ОСОБА_2 подала заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

Позивач вказує, що ОСОБА_2 на даний момент користується статусом вдови загиблого військового, претендує на виплати від держави та пільги. Однак, позивач вважає дії відповідачки незаконними, такими, що порушують його права, оскільки на момент смерті ОСОБА_4 відповідачка не була членом його сім`ї. Зокрема, з серпня 2021 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали разом, та фактично припинили шлюбні відносини. ОСОБА_4 повідомив батькам про це, перебуваючи у Польщі та попросив своїх батьків відправити ОСОБА_2 всі її речі у Львів, де вона на той час проживала.

Також зазначив, що у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не було спільного бюджету, спільних інтересів та спільного майна, а окреме проживання було актом їх волі, а не викликане обставинами, пов`язаними з навчанням, роботою, лікуванням, доглядом за дітьми чи батьками.

Також вказав, що 28 вересня 2021 року ОСОБА_2 подала до Орджонікідзевського районного суду Харкова позовну заяву про розірвання шлюбу з ОСОБА_4 , про що свідчать відомості з сайту судової влади України по справі № 644/9126/21 та ухвала про відкриття проваджені у справі. У заяві про розірвання шлюбу відповідачка зазначила: «З 2020 року припинили шлюбні стосунки, проживали окремо і з того часу не підтримуємо ніяк відносин між собою, внаслідок чого «сім`я» перестала існувати. Сім`я розпалася і збереження її неможливе. Примирення між мною і відповідачем неможливе». Тобто, ОСОБА_2 ще з 2020 року не вважала себе членом сім`ї ОСОБА_4 .

Також позивач зазначив, що восени 2021 року ОСОБА_4 повернувся з Польщі в м.Харків. Після повернення в м.Харків він проживав у батьків без дружини, на запитання де дружина батькам сказав, що «Вони вже не є подружжям». Ним було прийняте рішення про вступ до лав Національної гвардії України, в «Азов», де він служив з 2015 року 2018 рік. В січні 2022 року ОСОБА_4 вступив на службу та поїхав на місто постійної дислокації його частини в АДРЕСА_1 .

В свою чергу, перебування на службі не було підставою для окремого проживання сина позивача з відповідачкою. Так, перебуваючи в Польщі, ОСОБА_4 пропонував ОСОБА_2 переїхати до міста Маріуполь, де він збирався поступити на службу в « ОСОБА_7 » і віддалений спосіб роботи дозволяв зробити це, однак відповідачка відмовлялася їхати з ним.

Також позивач зазначив, що 19.06.2023 він заступив на військову службу у військову частину НОМЕР_1 в бригаду спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_5 », саме в ту військову частину і бригаду, де служив його син, і зараз перебуває в зоні бойових дій на східному напрямку.

Позивач зазначає, що після загибелі ОСОБА_4 відповідачка безпідставно використовує статус вдови загиблого військового.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Головне управління Національної гвардії України, військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення юридичного факту відмовлено.

Не погодившись із таким вирішенням спору, представник ОСОБА_1 - адвокат Шпіньова О.М. подала апеляційну скаргу, в якій, зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, існує невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а тому просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

24.04.2025 року до Полтавського апеляційного суду представник ОСОБА_1 - адвокат Шпіньова О.М. подала заяву про забезпечення позову. Вважає, що у разі вирішення спору на користь позивача виплата грошової допомоги відповідачці позбавить його права на виплату, а тому для подальшого захисту своїх прав та законних інтересів позивач буде змушений повторно звертатися в суд для стягнення з позивачки отриманих коштів.

Тому, щоб до розгляду апеляційним судом справи не було вчинено незворотних дій по отриманню виплати неналежною особою, чим буде нанесено шкоду ОСОБА_1 , наявні підстави для задоволення заяви.

З огляду на вказане просила забезпечити позов шляхом заборони Головному управлінню Національної Гвардії України здійснювати виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_8 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 яка призначена комісією Головного управління НГУ на підставі протоколу від 08 квітня 2025 року № 841/168 після загибелі ОСОБА_4 до розгляду справи № 550/394/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Головне управління Національної гвардії України, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України та ОСОБА_3 , про встановлення юридичного факту.

Вивчивши зміст заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Шпіньової О.М. про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, в тому числі й на стадії апеляційного провадження, якщо заява про це надійшла до суду апеляційної інстанції.

Згідно з п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, які беруть участь у справі.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з вимогою встановлення факту припинення шлюбних відносин фактично бажає спростувати дійсність шлюбу без його розірвання чи визнання його недійсним.

ОСОБА_1 має намір забезпечити позов з метою унеможливлення вчинення ОСОБА_9 дій щодо отримання одноразової грошової допомоги, яка надається у зв`язку із загибеллю ОСОБА_4 під час проходження військової служби.

Судове рішення у спорі про встановлення юридичного факту на законність виплат не впливає.

Заявником не обґрунтовано, як саме невжиття заходів забезпечення позову ускладнить чи у неможливить виконання рішення суду в даній справі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не знаходить законних підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Шпіньової О.М.про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149, 150, 153, 260, 261, 381, 389 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Шпіньової О.М. про забезпечення позову відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту підписання, і протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складено 13 травня 2025 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді

В.П. Пікуль

Т.В. Одринська