Справа № 192/501/25
Провадження № 2/192/562/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Щербини Н. О.,

за участю секретаря судового засідання Короти Л. С.,

представника позивача та третьої особи адвоката Лисого В. В. в режимі відеоконференції,

представника відповідача адвоката Напари М. В. в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у с-щі Солоне Дніпровського (Солонянського) району Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат та аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 11 000 гривень, а також повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 32 500 гривень та аліментів на утримання повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею 23-річного віку в розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача щомісячно.

На обґрунтування позову посилається на те, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час є повнолітньою та починаючи з 08 вересня 2022 року є студенткою Дніпровського національного університету ім. О. Гончара денної форми навчання з терміном навчання по 30 червня 2026 року та потребує додаткової матеріальної допомоги від батька.

Позивач зазначає, що у зв`язку з проходженням навчання, ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, оскільки будь-якого доходу не отримує. Також позивач посилається на те, що вартість освітніх послуг за перший рік навчання становить 22 00 гривень, за другий рік навчання 30 000 гривень, за третій та четвертий роки 68 000 гривень. Оскільки відповідач з незрозумілих причин відмовився брати участь в оплаті навчання спільної дитини, тому просить стягнути 50 % від вартості навчання, яку сплатила позивач в період коли дитина була неповнолітньою та в період, коли вона досягла повноліття, з посиланням на те, що такі витрати є додатковими витратами, а їх стягнення передбачене ст. 185 Сімейного кодексу України.

Сторони до суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Представник позивача та третьої особи адвокат Лисий В. В. в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Посилався на те, що розмір оплати за навчання у вищому учбовому закладі узгоджувався з відповідачем на сімейній нараді, проте з квітня 2023 року сторони не проживають разом та відповідач відмовився приймати участь в оплаті навчання доньки. Оскільки вища освіта не є обов`язковою, тому вважає, що навчання доньки сторін в Дніпровському національному університеті ім. О. Гончара є розвитком її здібностей, а тому такі витрати можна вважати додатковими витратами в розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України. В частині стягнення аліментів до досягнення дитиною 23-річного віку в розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача щомісячно вважав, що такий розмір аліментів вказаний за бажанням позивача та він не можу бути меншим за прожитковий мінімум для особи відповідного віку.

Представник відповідача - адвокат Напара М. В. в судовому засіданні проти позову заперечувала у зв`язку з тим, що з жовтня 2024 року сторони не проживають разом, а на утриманні відповідача перебувають його непрацездатні батьки. Крім того, мати відповідача в січні 2025 року перенесла оперативне втручання та на даний час лікується. Зазначає, що в 2022-2023 роках сторони мали спільний бюджет, оскільки шлюб між ними не розірвано, хоча позивач і подала позов про його розірвання. Тому оплата за навчання спільної дитини саме у вказаний період відбувалася за спільні кошти родини. Також вважає, що витрати на навчання не є додатковими витратами згідно положень ст. 185 Сімейного кодексу України. Просила врахувати те, що у відповідача на даний час відсутня робота та заробіток, а тому просила відмовити також у стягненні аліментів.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно копії Договору № ДБ-ЕЗ-22-04 про надання освітніх послуг у Дніпровському національному університеті ім. О. Гончара від 08 вересня 2022 року (а.с.11-12, 13), ОСОБА_3 з 12 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року навчається на денній формі навчання за спеціальністю «Менеджмент», а загальна вартість освітньої послуги становить 120 000 гривень.

З наданих суду копій квитанцій з`ясовано, що позивач здійснила оплату освітніх послуг за навчання ОСОБА_3 на суму 87 500 гривень (а.с.14-16).

Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 11 000 гривень та повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 32 500 гривень судом враховано, що за змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Разом з тим, аналіз ст. 185 вказаного Кодексу свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються також і додаткові витрати. Розмір таких додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Вказане положення стосується особливих обставин, а їх перелік надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Представник позивача посилався на те, що отримання дитиною вищої освіти не є обов`язком батьків. Разом з тим позивач та її представник не довели суду які саме здібності ОСОБА_3 розвиваються її навчанням за спеціальністю «Менеджмент», та чи є таке навчання у Дніпровському національному університеті ім. О. Гончара особливою обставиною.

Судом встановлено, що сторони з 02 квітня 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.32). На час розгляду справи шлюб між сторонами не розірвано.

Відповідно до положень ст. 60 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Представник позивача посилався на те, що оплата за навчання спільної дитини сторін була здійснена за рахунок заробітної плати позивача. Тому суд вважає, що оскільки шлюб між сторонами не розірвано, тому оплата за навчання за рахунок заробітної плати позивача була здійснена за спільні кошти сторін.

Не зважаючи на те, що джерело оплати за навчання ОСОБА_3 є спільним сумісним майном, суд вважає, що позивач не довела суду, що витрати на навчання у Дніпровському національному університеті ім. О. Гончара за спеціальністю «Менеджмент» є саме додатковими витратами, оскільки суду не було надавлено жодного аргументу та не надано жодного доказу про те, ще саме таке навчання викликано особливими обставинами відносно ОСОБА_3 (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Тому суд вважає, що позов в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі частини від заробітку відповідача щомісячно до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 23-річного віку суд вважає, що така вимога підлягає лише частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчатися і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, а право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При цьому при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою сином, а відповідно до ст. 201 цього Кодексу до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Згідно копії Довідки Дніпровського національного університету ім. О. Гончара від 24 лютого 2025 (а.с.13), ОСОБА_3 на час розгляду справи є студенткою ІІІ курсу денної форми навчання з терміном навчання з 12 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року.

Під час навчання ОСОБА_3 проживає в м. Дніпро разом з позивачем (а.с.33) та зареєстрована за місцем реєстрації сторін (а.с.5,10,22)/, а тому суд вважає, що позивач має право на звернення з позовом до суду, оскільки є матір`ю ОСОБА_3 , яка зареєстрована та проживає з нею.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, тому суд вважає, що остання потребує кошти на придбання одягу, продуктів харчування, духовного та фізичного розвитку, проїзду, житла та забезпечення інших матеріально-побутових умов з урахуванням її віку, стану здоров`я, віддаленості місця проживання від місця навчання та інше, а відповідач має можливість надавати повнолітній доньці, яка навчається, матеріальне утримання, оскільки є працездатною особою.

Суд оцінив надані представником відповідача докази щодо стану здоров`я батьків відповідача (а.с.72-79) та врахував їх під час вирішення питання про розмір аліментів. Суд вважає, що надані докази не свідчать про неможливість надання відповідачем допомоги дитині, яка навчається у зв`язку з тим, що доказів про непрацездатність відповідача у вигляді інвалідності або іншим чином не можливість надавати фінансову допомогу з боку відповідача не було надано суду. Тимчасова відсутність заробітку не може бути підставою для звільнення від обов`язку утримувати дитину та сплачувати аліменти. Також суд вважає, що реєстрація батьків відповідача за однією адресою з ним не доводить факт перебування батьків на його утриманні, як не доводить і того факту, що відповідач витрачає кошти на лікування матері, оскільки належні докази про таке не були надані.

Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Тому, при визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 200 Сімейного кодексу України враховує сукупність таких юридичних фактів, як досягнення ОСОБА_3 віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років (а.с.8,9); продовження нею навчання до 30 червня 2026 року (а.с.13); потреби у зв`язку з навчанням в матеріальному утриманні батьками, в тому числі і відповідачем; стан здоров`я та матеріальне становище як повнолітньої дитини, так і відповідача, тобто обставини, визначені ст.182 СК України.

Враховуючи вищенаведене, суд відповідно до ст. ст. 199-200 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина на період її навчання до 30 червня 2026 року, оскільки права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом. Суд вважає, що аліменти слід стягнути саме по вказану дату, оскільки 23-річного віку ОСОБА_3 досягне ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто вже після закінчення навчання, а тому позов підлягає задоволенню в частині стягнення аліментів саме на період навчання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання до досягнення 23 років, підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини від його заробітку щомісячно до 30 червня 2026 року, що на думку суду є достатнім для утримання дитини, яка навчається з боку батька.

Вимога про те, що розмір аліментів не може бути меншим за прожитковий мінімум для особи відповідного віку також не підлягає задоволенню, оскільки стосується вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Крім цього, у зв`язку із з частковим задоволенням позову відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивач при зверненні з позовом до суду була звільнена від цих витрат.

На підставі ст. ст. 182, 187, 189-192, 199-201 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення додаткових витрати та аліментів - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу (заробітку) на утримання повнолітньоїОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на період її навчання, починаючи з 26 лютого 2025 року по 30 червня 2026 року, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь держави 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 19 травня 2025 року.

Суддя Н. О. Щербина