Провадження № 22-ц/4808/680/25
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Мальцевої Є.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина та додаткових витрат, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 березня 2025 року під головуванням судді Антоняка Т.М. в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина та додаткових витрат.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, який розірвано на підставі рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 07.02.2012 року. Від шлюбу у них є син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час син ОСОБА_4 є повнолітнім, однак продовжує навчання на платній основі, а саме навчається на 3-му курсі Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича, факультет математики та інформатики, платна форма навчання. Стипендії син не отримує.

Зазначила, що нею самостійно оплачено вартість навчання за 1-й курс у розмірі 32 890 грн, вартість навчання за 2-й курс у розмірі 36 180 грн, вартість навчання за 3-й курс у розмірі 37 980 грн, а всього за три курси 107 050 грн. Для проживання сина під час навчання нею укладено договір найму житла, вартість користування яким складає 6000 грн щомісячно. Оскільки син навчається на факультеті інформатики для навчання 24.08.2023 року нею було придбано ноутбук вартістю 15 200 грн. Витрати на оплату навчання та придбання ноутбука є додатковими витратами.

Позивачка вказала на те, що ОСОБА_2 є особою працездатного віку, отримує доходи. Фактично утриманням сина ОСОБА_4 займається виключно вона самостійно. Майновий, сімейний стан відповідача дає змогу сплачувати аліменти та додаткові витрати на утримання сина.

Просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до припинення ним навчання, але не довше ніж до досягнення повнолітнім сином ОСОБА_3 , двадцяти трьох років; стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання повнолітнього сина у розмірі 61 125 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 березня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 (одна четверта) частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.10.2024 року і до припинення ним навчання, але не довше ніж до досягнення повнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 додаткові витрати на повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 53 525 грн.

У решті вимог позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1 211,20 грн судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що ОСОБА_2 не ухилявся і не ухиляється від свого обов`язку утримувати сина, однак та сума, яку просить позивач, ставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Щодо розміру аліментів, то на сьогоднішній день відповідач має змогу сплачувати аліменти в розмірі 1/8 частки від усіх видів його заробітку (доходу), що у відповідності до його середнього заробітку, про який зазначено у довідці про доходи, становитиме 2 421,55 грн. Вказана сума покриває 70,2% прожиткового мінімуму на працездатних осіб. Позивачці залишається покривати 29,8% прожиткового мінімуму.

Суд першої інстанції не встановив матеріальний стан позивачки та врахував тільки матеріальний стан відповідача.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання повнолітнього сина, то суд першої інстанції хибно послався на судову практику яку вказав її у своєму рішенні, оскільки вона не стосується навчання.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити у відповідній частині щодо стягнення аліментів нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання у розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно і до припинення ним навчання, але не довше ніж до досягнення повнолітнім сином ОСОБА_3 двадцяти трьох років. В інших позовних вимогах відмовити.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи таке.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 12.09.2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області по справі № 2404/80/2012 від 07.02.2012 року.

Від шлюбу у сторін є син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9). ОСОБА_3 на даний час є повнолітньою особою.

ОСОБА_1 , як законним представником ОСОБА_3 30.08.2022 було укладено Договір № 4-56 з Чернівецьким національним університетом імені Юрія Федьковича про надання освітніх послуг. Згідно Договору розмір оплати за один рік становить 32 890 грн (а.с.16).

ОСОБА_1 01.08.2024 уклала з Чернівецьким національним університетом імені Юрія Федьковича Додаткову угоду № 2. Згідно даної Угоди, розмір оплати за один рік становить 37 980 грн (а.с.17).

Зігдно довідки Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича від 03.10.2024 № 128, ОСОБА_3 є студентом третього курсу факультету математики та інформатики, денної форми навчання. Термін навчання з 15.09.2022 по 30.06.2026 року.

З 10.01.2014 ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 27.02.2014 (а.с. 46).

У цьому шлюбі у ОСОБА_2 народилася донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 47).

ОСОБА_2 працює в Кострижівському опорному закладі середньої освіти 1-Ш ступенів на посаді вчителя музики, що підтверджується довідкою Кострижівської селищної ради №4302 про заробітну плату (а.с. 49).

Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 27.11.2024 № 197, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , і його сім`я складається з: дружини - ОСОБА_7 , 1973 р.н.; дочки - ОСОБА_6 , 2014 р.н.; матері дружини - ОСОБА_8 , 1952 р.н., яка власником даного житлового будинку; дочки дружини - ОСОБА_9 , 1992 р.н. (зареєстрована, не проживає); онучки дружини - ОСОБА_10 (зареєстрована, не проживає) (а.с. 50).

За правилами ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Вимогами ч. 3 ст. 199 СК України встановлено право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів того з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самих дочки, сина, які продовжують навчання.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним законодавством України визначено принцип рівності прав та обов`язків батьків, зокрема, що участь у матеріальних витратах зобов`язані брати обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Верховний Суд роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких основних обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні врахувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, а тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі .

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 6-1489/цс17.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції врахував, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на період його навчання ідійшов висновку, що аліменти на утримання повнолітнього сина сторін, який продовжує навчатись, слід визначити у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.10.2024 року і до припинення ним навчання, але не довше ніж до досягнення повнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , двадцяти трьох років.

Аліменти у такому розмірі, на переконання апеляційного суду, поряд з аналогічним обов`язком матері брати рівнозначну фінансову участь в утриманні сина, буде достатнім для забезпечення належного матеріального становища повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача додаткових втрат на утримання повнолітнього сина сторін у розмірі 61 125 грн. В обґрунтування таких вимог позивачка зазначила, що несе додаткові витрати на утримання спільної дитини сторін, які викликані різними обставинами і ці витрати, пов`язані з навчанням сина. Зокрема, нею самостійно оплачено вартість навчання за 1-й курс у розмірі 32 890 грн, вартість навчання за 2-й курс у розмірі 36 180 грн, вартість навчання за 3-й курс у розмірі 37 980 грн, а всього за три курси 107 050 грн; для проживання сина під час навчання. Також нею укладено договір найму житла, вартість користування яким складає 6000 грн щомісячно, і оскільки син навчається на факультеті інформатики, нею 24.08.2023 придбано для допомоги у навчанні ноутбук вартістю 15 200 грн.

Суд дійшов висновку, що витрати позивачки на оплату навчання сина підтверджені квитанціями (а.с. 20-24) у загальній сумі 107 050 грн, тому з ОСОБА_2 стягнув на користь позивачки половину понесених нею додаткових витрат на повнолітнього сина у розмірі 53 525,00 грн.

Щодо витрат на оренду житла для сина, придбання ноутбука, суд не знайшов правових підстав для задоволення таких позовних вимог у цій частині, оскільки такі витрати не відносяться до тих, що викликані особливими обставинами.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Доводи апелянта про те, що сума коштів, яку просить стягнути позивачка, поставить відповідача у скрутне матеріальне становище є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Судом враховано, що ОСОБА_2 є працездатною особою, працює на посаді вчителя, отримує сталу заробітну плату. Оскільки батьки зобов`язані утримувати своїх дітей, суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатись.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач на даний час спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися.

Судом враховано матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав.

Також стягнення аліментів у такому розмірі, на переконання суду, поряд з обов`язком матері брати рівнозначну фінансову участь в утриманні сина, буде достатнім для забезпечення належного матеріального становища повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Доводи апелянта, що суд першої інстанції не встановив матеріальний стан позивачки та врахував тільки матеріальний стан відповідача не заслуговують на увагу та спростовується зібраними у справі доказами.

Чинна судова практика чітко вказує про обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, що ураховано судом при вирішенні спору по суті.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 22 травня 2025 року

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

Є.Є. Мальцева