АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року

м. Чернівці

справа №727/11858/24

провадження 822/401/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянда М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

апеляційна скарга Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 березня 2025 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Одовічен Я.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі- АТ «Таскомбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 01 серпні 2019 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір № 512/6740296-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки.

Відповідно до умов договору банк надає позичальнику грошові кошти на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту до 100000 гривень; процентна ставка за користування кредитом 43,2 % річних; строк користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією; цільове призначення кредиту - на споживчі потреби.

За умовами зазначеної заяви-договору відповідач акцептував публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на вебсайті www.tascombank.com.ua, на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і приєднався до умов договору.

Підписавши зазначену заяву-договір №512/6740296-СК від 01 серпня 2019 року, позичальник підтвердила факт ознайомленості, обізнаності та розуміння публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Правил обслуговування корпоративних клієнтів та тарифів банку, просила відкрити поточний рахунок у гривні, операції, за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів та виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку; надала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, згідно внутрішніх нормативних документів банку.

Кредитні кошти було надано відповідачу у спосіб, зазначений у договорі, що підтверджує випискою, а отже банк свої обов`язки за договором виконав у повному обсязі.

Проте, відповідач у зазначені строки умови кредитного договору не виконала, кредитні кошти у встановлені строки не повернула, внаслідок чого станом на 16 жовтня 2024 року у неї наявна заборгованість у розмірі 52584 гривень 51 коп., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту у розмірі - 30854 гривень 64 коп., заборгованість по відсоткам у розмірі - 21729 гривень 87 коп.

Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за заявою-договором №512/6740296-СК від 01 серпня 2019 року у розмірі 52584 грн. 51 коп., а також витрати по сплаті судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 березня 2025 року в задоволенні позову АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що станом на день звернення АТ "Таскомбанк" до суду відповідач не має перед банком заборгованості за договором №512/6740296-СК від 01 серпня 2019 року, що є підставою для відмови у задоволенні первісного позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням АТ «Таскомбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позов в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі АТ "Таскомбанк», посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначає, що між сторонами було укладено договір приєднання шляхом підписання заявою-договору №512/6740296-СК від 01 серпня 2019 року, сама процедура укладення якого не передбачає підписання позичальниками стандартних Умов та правил надання банківських послуг, а факт ознайомлення з цими Умовами позичальника засвідчується відповідними записами та їх підписами в заяві також позичальник підписав паспорт споживчого кредитування у якому вказано розмір відсотків за користування кредитними коштами. Заборгованість утворилася у зв`язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов`язань.

Вказує, що підставою виникнення прав та обов`язків сторін, зокрема, набуття банком права на списання коштів з рахунків позичальника у даному випадку є укладений між ОСОБА_1 та банком договір від 01 серпня 2019 року, у якому сторонами було обумовлено погашення заборгованості. У матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між сторонами договір був розірваний чи визнаний недійсним у судовому порядку.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подала до суду відзиви на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Посилаються на те, що аргументи АТ «Таскомбанк» викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

01 серпні 2019 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у формі заяви-договору №512/6740296-СК про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с.8).

Ознайомившись із публічною пропозицією банку на укладення договору про комплексне банківське обслуговування, позичальник просила відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів. Відповідачу було видано платіжну картку, тип карти: кредитка, «Mastercard World Pudra» миттєва, № НОМЕР_1 . Сума бажаного кредитного ліміту становить 50000 гривень.

01 серпня 2019 року ОСОБА_1 було ознайомлено з паспортом споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка», відповідно до якого: сума кредиту від 0 до 100000 гривень (в залежності від суми, що погоджена у заявці); строк кредитування - 12 місяців з автоматичною пролонгацією; тип процентної ставки фіксована; базова процентна ставка за користування кредитом - 43,2 % річних; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 44,70%; штрафи за прострочення виконання зобов`язання за договором - 100 гривень за кожен факт; комісія за зняття готівки на суму, що перевищує залишок власних коштів: в українських банках: 4,9% - від суми зняття +15 грн.; в закордонних банках 4,9% - від суми зняття +3 долари США. Мета кредиту - споживчі потреби (а.с.8 зв.)

Одночасно у паспорті споживчого кредиту наявне застереження, вказана інформація є актуальною до 31 серпня 2019 року.

ОСОБА_1 отримала платіжну картку № НОМЕР_1 за договором №512/6740296-СК, що підтверджується розпискою з її власноручним підписом від 01 серпня 2019 року (а.с.9).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з статтею 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції з`ясував всі обставини справи, правильно застосував норми матеріального та норми процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01 серпня 2019 року, посилався на публічну пропозицію АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщені на сайті www.tascombank.com.ua), умови підключення до клієнт-банку «ТАС24», Правила обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифи Банку разом з цією заявою-договором становлять Договір банківського обслуговування, та є його невід`ємними, однак вказані обгрунтування є безпідставними з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів ОСОБА_1 підписала заяву-договір № 512/6740296-СК від 01 серпня 2019 року.

Проте, заява-договір про приєднання до публічної пропозиції хоч і містить особистий підпис ОСОБА_1 , проте не містить погоджених сторонами процентів за користування кредитними коштами.

Такі дані містить паспорт споживчого кредитування, який також підписаний позичальником. Проте суд не має підстав вважати, що підписуючи паспорт споживчого кредитування, ОСОБА_1 погоджувала зазначений у ньому розмір процентів за користування коштами, з огляду на таке.

Паспорт споживчого кредиту - це лише інформація, необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття позичальником обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, у тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, яка надається кредитодавцем споживачу до укладення кредитного договору, а умови договору про споживчий кредит та форма його укладення визначені Законом України "Про споживче кредитування". Ознайомлення із Паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означають укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в наданому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий і сімейний стан, розмір доходів тощо.

Отже, у зв`язку з тим, що матеріали справи не містять безсумнівних доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий позивачем розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного боржником зобов`язання.

Також слід зазначити, що інформація, яка була зазначена у паспорті споживчого кредиту та підписана ОСОБА_1 , зберігала чинність та була актуальною лише до 31 серпня 2019 року.

Отже, нарахування відсотків за користування кредитним лімітом після 01 вересня 2019 року є неправомірним.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами задоволенню не підлягають.

Разом із тим, оскільки фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку не повернуті, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати свій обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач, розумів, ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-договір, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати відсотків у зазначених розмірах та порядку їх нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Заява-договір, підписана ОСОБА_1 від 01 серпня 2019 року, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі -Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ споживач- фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні в справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Таскомбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XIIпро повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 та постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, справа № 365/159/19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак з доданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що протягом існування кредитних зобов`язань сплачені ОСОБА_1 кошти АТ «Таскомбанк» зараховував на погашення процентів. Сума цих коштів склала 32721 гривень 48 коп.

Отже, відповідачем внесено коштів в рахунок повернення кредитного ліміту на суму більшу ніж ним отримано кредитних коштів, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Таскомбанк».

Апеляційний суд враховує також правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 127/6915/19, згідно якого обґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що позивачем не надано доказів того, що з Умовам та Правилам надання банківських послуг, Правилам користування платіжною карткою та Тарифами банку, відповідач був ознайомлений та ним вони підписані, а отже, й не доведено правомірність дій банку щодо нарахування відсотків та комісії, які були стягнуті позивачем за рахунок коштів, які вносив відповідач на погашення заборгованості за кредитом.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна