Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2103/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді Трагнюк В.Р., за участю секретаря судового засідання Конар В.М., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла позивача мама ОСОБА_3 , у віці 86 років.

Позивач після укладення шлюбу змінила прізвище із « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

Після смерті спадкодавця (матері сторін) ОСОБА_3 відкрилась спадщина на житловий будинок та дві земельні ділянки.

Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки в межах шестимісячного строку подала до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а також на час смерті ОСОБА_3 - постійно проживала з нею.

29 січня 2008 року ОСОБА_3 склала заповіт яким все своє майно заповіла своїй дочці ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 проживала і була зареєстрована у спадковому будинку, а тому вважає, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У зв`язку з цим позивачка стала власником спадкового майна в цілому, а саме житлового будинку та земельних ділянок які розташовані в АДРЕСА_1 .

Осіб, які б мали право на обов`язкову частку (інваліди, непрацездатні особи тощо) не має. Разом з тим позивач зазначає, що єдиним можливим спадкоємцем крім неї є рідна сестра ОСОБА_2 , яка не проживала з матір`ю на час її смерті та не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

27.03.2025 року позивач звернулася до державної нотаріальної контори де їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом /за заповітом/ після смерті померлої ОСОБА_3 , оскільки не представлено правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцеві.

На даний момент правовстановлюючого документу на право власності на жилий будинок втрачено.

Сторони по справі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Позивач та її представник судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги просить задоволити .

Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не заперечує, визнає.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла позивача мама ОСОБА_3 , у віці ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (а.с.22).

Позивач після укладення шлюбу змінила прізвище із « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », що стверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_2 (а.с.20).

29 січня 2008 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно заповіла своїй дочці ОСОБА_1 (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на житловий будинок та дві земельні ділянки (а.с.30-39).

Разом з тим судом встановлено, що 19 грудня 2000 року ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Виноградівської райдержадміністрації видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, за адресою АДРЕСА_1 , який в цілому належав ОСОБА_3 . Дане свідоцтво було зареєстровано у РБТІ, однак оригінал втрачений.

Належність спадкового будинку спадкодавцю ОСОБА_3 стверджується записами в погосподарській книзі та рішенням Великоком`ятівської сільської ради (архівний витяг виданий архівним відділом Виноградівської районної державної адміністрацією Закарпатської області від 03.12.2014), (а.с.30-31).

Відповідно до рішення Великокомятської сільської ради від 25 грудня 2000 року - ОСОБА_3 передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,40 га із яких: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства, про стверджується Випискою з погосподарської книги від 21.11.2024 року. Видача державного акта на вказні земельні ділянки не вимагалась, відповідно до Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 (а.с.30-32).

У рішенні сільської ради допущено описку у написанні прізвища матері - замість " ОСОБА_4 " помилково зазначено " ОСОБА_5 " (а.с. 30-32).

Відповідно до виписки з погосподарської книги № 20.4-07/1014 від 21.11.2024, виданою в.о. старости Великоком`ятівського старостинського округу в тім, що згідно опису у погосподарській книзі № 19 за 2021-2028 pp., особового рахунку № НОМЕР_3 за дворогосподарством за адресою: АДРЕСА_1 рахуються такі земельні ділянки: 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 0,20 га для ведення особистого селянського господарства. Підстава: погосподарська книга № 19 за 2021-2028 pоки (а.с.27).

ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована у спадковому будинку, відповідно вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У зв`язку з чим позивач володіє спадковим майном в цілому, а саме житловим будинком та земельними ділянками які розташовані в АДРЕСА_1 (а.с.17-18).

Позивач прийняла спадщину, оскільки в межах шестимісячного строку подала до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а також на час смерті ОСОБА_3 - постійно проживала з нею (а.с. 39).

Судом встановлено, що осіб, які б мали право на обов`язкову частку (інваліди, непрацездатні особи тощо) не має, а позивача рідна сестра ОСОБА_2 не проживала з матір`ю на час її смерті та не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та згідно заяви не заперечує обставини прийняття позивачем спадкового майна (а.с.13,17).

27.03.2025 року позивач звернулася до державної нотаріальної контори де їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом / за заповітом / після смерті померлої ОСОБА_3 , оскільки не представлено правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцеві (а.с.39).

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України.

За змістом статті 1296 ЦК України оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до частин 1, 4 статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання. Виходячи з вимог частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого селянського господарства.

Згідно зі статтею 118 ЗК України процедура приватизації розпочинається після надання громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи.

Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 295/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, Витяг з Реєстру прав власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентарбюро.

Проаналізувавши встановлені обставини суд прийшов до висновку, що умови для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку відсутні. Відтак, невизнане право позивача, набуте ним шляхом переходу права власності в порядку спадкування підлягає судовому захисту у обраний ним спосіб, передбачений законом.

Таким чином, розглянувши цивільну справу у межах заявлених вимог суд приймає рішення про задоволення заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 43, 49, 200, 211, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити повністю.

Визнати за позивачем ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 загальною площею 72,0 кв. м., житлова площа 39,0 кв. м.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , в цілому право на завершення приватизації земельних ділянок: площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих в АДРЕСА_1 , які були виділені покійній ОСОБА_6 на підставі рішення Великоком`ятівської сільської ради від 25.12.2000 року «про передачу у приватну власність земельних ділянок», шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності в цілому на вказані земельні ділянки та право на вчинення всіх дій пов`язаних з приватизацією земельної ділянки, в тому числі право на виготовлення кадастрової технічної документації на земельні ділянки, державну реєстрацію права власності на вказані земельні ділянку та одержання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Закарпатського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складено 20.05.2025 року.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк