Справа № 643/6516/24
Провадження № 2/643/460/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судових засідань Ісоєва К.М., представника позивача Салтикова С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ

1. Зміст позовних вимог

АТ «Райффайзен Банк» (позивач) просить стягнути з ОСОБА_1 (відповідач) заборгованість за заявою про відкриття карткового рахунку на надання кредиту «Кредитна картка» № 010/1277/82/940469 від 19.11.2020 в загальному розмірі 224788,12 грн., з яких: заборгованість за дозволеним овердрафтом - 197416,00 грн., в тому числі прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску - 38352,50 грн.; заборгованість за недозволеним овердрафтом 27372,12 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3371,82 грн.

2. Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

27.06.2019 відповідач звернувся до позивача і підписав Заяву про акцепт Публічної пропозиції/Угоди № CMDPI-512418, згідно з якою відповідач прийняв/акцептував публічну пропозицію позивача про надання послуг. 19.11.2020 між АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк», та відповідачем укладено Заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № 010/1277/82/940469, згідно з якою позивач надав відповідачу кредитні кошти в межах поточного ліміту на дату початку кредитування в розмірі 82700,00 грн. строком на 48 місяців під 45 % річних, а відповідач зобов`язався належним чином використати та повернути позивачу суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом та комісії в порядку та строки, визначенні договором та тарифами. З дати початку кредитування позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 88100,00 грн. Максимальний ліміт кредиту складав 500000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього станом на 09.04.2024 утворилась заборгованість в розмірі 224788,12 грн., з яких: 197416,00 грн. - заборгованість за дозволеним овердрафтом; 38352,50 грн. прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску; 27372,12 грн. заборгованість за недозволеним овердрафтом.

3. Основні процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 25.06.2024 відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 08.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ураховуючи складність справи, суд, керуючись положеннями ч. 1 ст. 244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення.

4. Стислий виклад позиції учасників судового процесу

Представник позивача Салтиков С.С. в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав у повному обсязі. Зазначив, що заперечує доводи представника відповідача, викладені у відзиві.

Відповідач та її представник - адвокат Лисенко А.О. в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Представник відповідача надав відзив, в якому заперечував проти позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що в матеріалах справи відсутній кредитний договір як такий, що свідчить про недоведеність позовних вимог; позивачем не надано до суду доказів передачі відповідачу кредитних коштів; позивачем незаконно стягнуті з відповідача проценти та страхові платежі, які не були обумовлені в двосторонньому порядку, а тому штучно було збільшено суму заборгованості та розрахунок боргу є некоректним.

5. Основні фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Між АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого позивач, та відповідачем 27.06.2019 укладено Заяву № CMDPI-512418 про акцепт Публічної пропозиції/Угоду, згідно з умовами якої відповідач прийняв публічну пропозицію позивача про надання послуг в порядку і на умовах, викладених в Правилах банківського обслуговування фізичних осіб, та визнав, що публічна пропозиція, заява про акцепт, правила, тарифи, заяви у сукупності є договором банківського обслуговування.

19.11.2020 між позивачем та відповідачем укладено Заяву про відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» № 010/1277/82/940469, згідно з умовами якої позивач відкрив відповідачу картковий рахунок, випустив платіжну картку та забезпечив проведення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки. Умовами заяви передбачено можливість надання відповідачу кредиту. Розмір поточного ліміту на дату початку кредитування складає 88100,00 грн., строк кредиту - 48 місяців. У Заяві про відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» № 010/1277/82/940469 також зазначено, що проценти (за користування кредитом протягом строку кредиту та у разі неповернення кредиту в останній день строку кредиту) процентна ставка фіксована 45 % річних.

19.11.2020 відповідач видав розписку про отримання платіжної картки.

Як вбачається з виписок по рахунку та розрахунку заборгованості, відповідач користувався отриманою платіжною карткою, в тому числі отримував та погашав кредити.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 010/1277/82/940469 від 19.11.2020, виконаним позивачем, у відповідача станом на 09.04.2024 утворилась заборгованість в розмірі 224788,12 грн., з яких: 197416,00 грн. - заборгованість за дозволеним овердрафтом; 27372,12 грн. заборгованість за недозволеним овердрафтом; 38352,50 грн. прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску.

Як вбачається з статуту позивача, АТ «Райффайзен Банк» є правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль».

6. Позиція суду

6.1. Щодо укладення кредитного договору

Аргументи представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що заява про акцепт та заява про відкриття карткового рахунку складають кредитний договір.

Представник відповідача у відзиві посилався на відсутність кредитного договору, укладеного між сторонами. В обґрунтування зазначив, що до суду позивачем не надано копію кредитного договору та додатки до нього, а лише оферта та акцепт пропозиції на укладення договору (які не стосуються одного і того ж правочину). Відповідно, відсутні підстави вважати, що між сторонами були погоджені умови саме кредитного договору. Відсутність в матеріалах справи копії кредитного договору свідчить про відсутність між сторонами правовідносин такого характеру та про можливість стягнення заборгованості саме за кредитним договором, а отже відсутність кредитного договору свідчить і про відсутність погодження сторонами в двосторонньому порядку нарахування процентів за користування коштами та порядку погашення. А тому виставлені позивачем до стягнення відсотки за користування коштами у визначеному розмірі є незаконними. Також відсутність кредитного договору робить неможливим з`ясування обставин щодо правильності направлення грошових коштів на банківський рахунок та й взагалі прав та обов`язків сторін кредитного договору. У постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 у справі № 219/1704/17 вказано, що Верховний Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. При цьому ані в заяві про акцепт публічної пропозиції, що міститься на сайті позивача, ані в заяві про відкриття карткового рахунку не міститься розмір суми кредиту, порядок нарахування та погашення процентів, їх розмір, порядок отримання та повернення кредиту тощо, що, в свою чергу, дає підстави стверджувати про відсутність належних та допустимих доказів укладання із відповідачем саме кредитного договору, а отже і про безпідставність вимог позивача. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови публічної пропозиції позивача, відсутність у заявах домовленості сторін про сплату процентів тощо не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Правила банківського обслуговування, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору. Відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір та порядок зміни процентної ставки, підстав нарахування та розміру комісії, а також відповідальність боржника у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення виконання договірних зобов`язань. Відповідно, відсутні підстави вважати, що було укладено саме кредитний договір та з відповідача слід стягувати заборгованість саме за кредитним договором.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1054 ЦК України також передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 202 ЦК України, дво- чи багатосторонні правочини є договорами.

Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Положеннями ч. 1 ст. 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Відповідно до ст. 628 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ч. 2 ст. 637 ЦК України у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Висновки суду

Укладення договору шляхом прийняття особою публічної пропозиції іншої особи прямо передбачено чинним законодавством України. Зміст договору не обов`язково має бути зафіксований в одному документі з певною назвою, зокрема назвою «кредитний договір» він може бути зафіксований в кількох документах та містити елементи різних договорів.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем укладені (підписані позивачем та відповідачем) Заява № CMDPI-512418 про акцепт Публічної пропозиції/Угоди від 27.06.2019 та Заява про відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» № 010/1277/82/940469 від 19.11.2020.

Розмір процентної ставки за користування кредитом (45 % річних) та строк кредитування (48 місяців) узгоджені позивачем та відповідачем в Заяві про відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» № 010/1277/82/940469 від 19.11.2020. Вказана заява містить підпис відповідача, справжність якого не заперечувалась представником відповідача.

Таким чином, позивач та відповідач у встановлений законодавством спосіб, шляхом підписання вказаних вище документів, уклали договір, в якому погодили такі істотні умови кредитного договору, як строк кредитування та процента ставка. Також сторони погодили ліміт кредитування, тобто максимальну суму кредиту, в межах якої відповідач може отримувати кредитні кошти.

Суд констатує, що умови договору, зокрема щодо розміру процентної ставки та строку кредитування, виконані звичайним шрифтом, який не відрізняється від шрифту, яким виконані інші умови договору. Ураховуючи наведене, у суду відсутні підстави вважати, що позивач використовував нечесну підприємницьку практику та намагався ввести відповідача в оману щодо умов укладеного ним договору, зокрема шляхом приховування істотних умов договору через їх викладення дрібним шрифтом, який відрізняється від шрифту основної частини документу.

Зважаючи на наведене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, згідно з умовами якого відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту на строк 48 місяців та зобов`язався сплатити проценти за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою в розмірі 45 % річних.

За таких обставин суд відхиляє аргументи представника відповідача щодо неукладення сторонами кредитного договору, оскільки вказані аргументи спростовуються наданими позивачем доказами, зокрема Заявою про відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» № 010/1277/82/940469, з якої вбачається, що позивачем та відповідач погодили такі істотні умови кредиту, як розмір кредитного ліміту, процентна ставка та строк кредитування.

6.2. Щодо отримання відповідачем суми кредиту

Аргументи представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на факті отримання відповідачем кредитних коштів.

Представник відповідача у відзиві заперечував факт отримання відповідачем суми кредиту. В обґрунтування доводів щодо відсутності доказів передачі грошових коштів відповідачу зазначив, що факт надання грошових коштів повинен бути підтверджений відповідним платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу. При цьому до матеріалів даної справи такі докази не були надані, що підтверджує відсутність права вимоги у позивача саме до відповідача про стягнення грошових коштів. Відповідно до постанови Верховного суду від 30 січня 2018 року по справі 161/16891/15-ц доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Аналогічна правова позиція висловлена й у постанові Верховного суду від 17 грудня 2021 року у справі 278/2177/15-ц, де зазначено, що заборгованість за кредитом має доводитись первинними касовими документами, зокрема документом, що свідчить про видачу відповідачу кредитних коштів. Крім того, твердження позивача про те, що спочатку кредитний ліміт був встановлений на рівні 88100,00 грн., а потім в подальшому збільшений 197000,00 грн., не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, так само як і є незрозумілим, на якій підставі кредитний ліміт було збільшено.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Суд зобов`язаний керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Верховний Суд наголошує на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Суд апеляційної інстанції правомірно врахував надані банком розрахунки заборгованості та наявні матеріали кредитної справи, оскільки указані документи стосуються предмета доказування у справі. Відповідач, заперечуючи проти розміру заборгованості, не спростував його (постанова Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 308/3956/15-ц).

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості відповідача та виписки з його рахунків є належними доказами наявності заборгованості позичальника (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів. Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 661/2532/17, від 11.08.2021 у справі № 723/826/19, від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16, від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19).

У праві України доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу) як волевиявлення, яке свідчить про вчинення правочину, зокрема про його схвалення (див. постанову Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі №3-59гс14) ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 461/9578/15-ц).

Висновки суду

Насамперед суд зазначає, що отримання відповідачем кредиту відбувалось шляхом використання ним наявного на платіжній картці кредитного ліміту, а не шляхом отримання грошових коштів у касі банку та оформлення відповідних меморіальних ордерів про отримання готівкових коштів.

Виходячи з вказаних вище висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, розрахунок кредитної заборгованості відповідача за кредитним договором № 010/1277/82/940469 від 19.11.2020 та виписки з його рахунків є належними доказами наявності заборгованості відповідача.

З розрахунку кредитної заборгованості відповідача за кредитним договором № 010/1277/82/940469 від 19.11.2020 та виписки з його рахунків вбачається, що відповідач користувався кредитним лімітом, зокрема знімав готівкові кошти та проводив безготівкові платежі.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє аргументи представника відповідача щодо недоведення факту отримання відповідачем грошових коштів у кредит.

Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів збільшення кредитного ліміту також спростовуються вказаними вище доказами, згідно з якими відповідач використовував кредитні кошти в розмірі більшому, ніж розмір спочатку встановленого кредитного ліміту.

Як вбачається з п. 2.1. Заяви про відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» № 010/1277/82/940469 від 19.11.2020, сторони погодили можливість зміни кредитного ліміту.

При цьому відповідач, у разі незгоди із збільшенням розміру кредитного ліміту, вочевидь мав можливість відмовитись від використання збільшеного кредитного ліміту та не користуватись кредитними коштами. Між тим відповідач вказаною можливістю не скористався та використав кредитні кошти у розмірі збільшеного кредитного ліміту.

Таким чином, відповідач вчинив конклюдентні дії, які свідчать про його схвалення збільшення розміру кредитного ліміту.

Ураховуючи наведене, посилання представника відповідача на недоведення підстав збільшення кредитного ліміту суперечить попередній поведінці відповідача, який використовував збільшений кредитний ліміт, не заперечуючи при цьому наявність законних підстав для його збільшення.

За таких обставин суд вважає доведеним факт отримання відповідачем суми кредиту та відхиляє вказані вище аргументи представника відповідача.

6.3. Щодо стягнення заборгованості

Аргументи представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову в повному обсязі та стягненні з відповідача процентів і інших платежів, зазначених у розрахунку заборгованості.

Представник відповідача заперечував проти стягнення процентів та страхових платежів. В обґрунтування зазначив, що у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. При підписанні відповідачем Анкети-заяви - позивач не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Відповідно, позивач не погодив з відповідачем стягнення відсотків, а тому якщо такі відсотки були стягнуті без належної на те підстави. Частину із внесених відповідачем на власний рахунок грошових коштів безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, між тим надані позивачем докази не містять визначення домовленості сторін про сплату відсотків. За таких обставин, всі суми, що стягувалися з відповідача в якості погашення відсотків за користування коштами слід скасувати та на відповідну суму зменшити заборгованість за тілом кредиту. Відповідно загальна сума не погоджених та стягнутих з відповідача відсотків становить 173741,00 грн. Вказана сума коштів підлягає зарахуванню в погашення заборгованості за тілом кредиту. Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається низка сплат, які позначені як страхові платежі в загальному розмірі 29372,00 грн. При цьому позивачем не надано до позовної заяви жодного договору страхування, який би підтверджував правомірність таких списань, а тому зазначені платежі також підлягають зарахуванню в погашення заборгованості за тілом кредиту як безпідставно списані. За таких обставин сума позовних вимог має бути зменшена на суму незаконно списаних відсотків та страхових платежів в загальному розмірі 203113, 00 грн., а отже сума позовних вимог позивача, в разі якщо суд дійде до обґрунтованості та доведеності позовних вимог, має складати 21675,12 грн. (224788,12-203113=21675,12). Зазначене є контррозрахунком відповідача. Також представник відповідача зазначив, що підписання паспорту споживчого кредиту не свідчить про укладання кредитного договору, адже у ст. 9 Закону України Про споживче кредитування чітко зазначено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту). Об`єднана палата ВС КЦС в постанові від 23 травня 2022 року по справі 393/126/20 зробила правовий висновок, що способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Якщо можливість стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування передбачено умовами кредитного договору, який укладено між сторонами, то є правильним і обґрунтованим висновок суду про наявність підстав для стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування (постанова Верховного Суду від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19).

Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», висновки суду апеляційної інстанції про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21).

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Згідно з висновками щодо застосування норм права, викладеними в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20, під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Висновки суду

Як зазначено вище, суд дійшов висновку, що сторонами погоджені істотні умови кредитного договору, в тому числі щодо розміру процентів. Також суд дійшов висновку щодо доведеності факту отримання відповідачем кредитних коштів.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє посилання представника відповідача на практику Великої Палати Верховного Суду, оскільки на відміну від справи, яка розглядалась судом касаційної інстанції, в даній справі конкретний розмір процентів за користування кредитом узгоджений сторонами в Заяві про відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» № 010/1277/82/940469 від 19.11.2020, яка підписана як позивачем, так і відповідачем.

За таких обставин суд вважає обґрунтованим нарахування відповідачу процентів за користування кредитом та задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та процентами.

Одночасно суд погоджується з доводами представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача страхових платежів в розмірі 29372,67 грн. з огляду на таке.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, до її складу входять страхові платежі у вказаному вище розмірі.

В Заяві про відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» № 010/1277/82/940469 від 19.11.2020 сторонами не узгоджений конкретний розмір страхових платежів.

Розмір страхових платежів передбачений п. 3 Паспорту споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка» від 19.11.2020, в якому зазначено, що страховий платіж складає 0,7 % в місяць від суми заборгованості за кредитом.

Суд погоджується з аргументами представника відповідача, що Паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка» від 19.11.2020 не може бути визнаний складовою укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки, як зазначила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у вказаній вище постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20, в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Ураховуючи наведене, умови Паспорту споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка» від 19.11.2020 не складають умови укладеного між сторонами кредитного договору та не можуть бути підставою для стягнення з відповідача страхових платежів.

Також суд погоджується з доводами представника відповідача, що надані позивачем Правила банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк» не можуть бути оцінені в якості складової укладеного між сторонами кредитного договору з огляду на таке. Судом під час дослідження наданих позивачем Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк» встановлено, що вказані документи не містять підпису відповідача та будь-яких інших даних, з яких суд мав би можливість достовірно встановити, що саме вказана редакція зазначених документів була пред`явлена відповідачу для ознайомлення під час укладення кредитного договору та погоджена ним у встановленому законом порядку. Ураховуючи наведене та вказані вище висновки щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, суд не приймає до уваги положення вказаних Правил.

Таким чином, всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивач не надав суду доказів, які б підтверджували наявність підстав для нарахування відповідачу страхових платежів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач безпідставно нараховував відповідачу страхові платежі та включив їх до загального розміру заборгованості.

Ураховуючи наведене, суд погоджується з позицією представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача страхових платежів в розмірі 29372,67 грн. та зменшує розмір заборгованості на вказану суму.

Також суд констатує, що умовами Заяви № CMDPI-512418 про акцепт Публічної пропозиції/Угоди від 27.06.2019 та Заяви про відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» № 010/1277/82/940469 від 19.11.2020 не визначено конкретного розміру комісії за зняття готівки.

Таким чином, всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивач не надав суду доказів, які б підтверджували наявність підстав для нарахування відповідачу комісії за зняття готівки в розмірі, зазначеному в розрахунку заборгованості.

Ураховуючи наведене та викладені вище мотиви, суд приходить до висновку, що позивач безпідставно нараховував відповідачу комісію за зняття готівки в розмірі 261,00 грн. та включив її до загального розміру заборгованості.

За таких обставин суд зменшує розмір заборгованості на вказану суму.

Крім того, представник відповідача в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що відповідно до розрахунку заборгованості, зокрема, колонці з назвою зменшення заборгованості вбачається низка транзакцій, які підтверджують факт погашення заборгованості відповідачем. Проте у сусідній колонці з назвою Загальний залишок заборгованості сума не зменшується на такі погашення, а постійно зростає, а отже зазначений розрахунок заборгованості є некоректним та таким, що не може бути врахований судом.

Суд не погоджується з вказаними аргументами з огляду на таке. Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 02.01.2021 загальний залишок несплаченої заборгованості відповідача складав 88689,14 грн. В подальшому 11.01.2021 міститься інформація про зменшення заборгованості на суму 4163,65 грн. При цьому у відповідному рядку, який відповідає даті 11.01.2021, загальний залишок несплаченої заборгованості визначений в сумі 84525,49 грн., яка дорівнює різниці між попереднім розміром заборгованості в сумі 88689,14 грн. та сплаченими коштами в розмірі 4163,65 грн. (88689,14 грн. - 4163,65 грн. = 84525,49 грн.). Аналогічно зменшується загальний залишок несплаченої заборгованості після її зменшення в інші дати.

Також суд за наслідками дослідження розрахунку заборгованості констатує, що визначений позивачем загальний розмір заборгованості в сумі 224788,12 грн. розраховується як різниця між сумою витрачених відповідачем кредитних коштів (зліва направо вертикальні рядки № 2, 4) та здійснених позивачем нарахувань процентів та інших платежів (зліва направо вертикальні рядки № 3, 5, 6, 7), з одного боку, та розміром сплачених відповідачем грошових коштів (зліва направо вертикальний рядок № 9), з іншого боку.

За таких обставин суд відхиляє аргументи представника відповідача щодо некоректності наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Підсумовуючи викладене, суд частково задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача на користь позивача грошові кошти в загальному розмірі 195154,45 грн. (224788,12 грн. страхові платежі в сумі 29372,67 грн. комісія в сумі 261,00 грн. = 195154,45 грн.).

6.4. Щодо інших питань

Позивачем під час пред`явлення позову сплачений судовий збір у розмірі 3371,82 грн.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 2927,32 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 4-А, ) заборгованість за кредитним договором в розмірі 195154,45 грн. (сто дев`яносто п`ять тисяч сто п`ятдесят чотири гривні сорок п`ять копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 4-А, ) понесені останнім судові витрати в загальному розмірі 2927,32 грн. (дві тисячі дев`ятсот двадцять сім гривень тридцять дві копійки).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Крівцов