ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року місто Чернівці справа №720/1611/24

провадження №22-ц/822/477/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н.К.,

Суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар: Мостолюк А.І.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент»,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 березня 2025 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, головуючий в суді першої інстанції суддя Павлінчук С.С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (далі по тексту ТОВ «Фінансова компанія «Процент») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №895-726-2 від 13 жовтня 2023 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 , відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. строком на 365 днів (до 12 жовтня 2024 року), шляхом переказу на платіжну карту № НОМЕР_1 емітовану АТ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5 % річних).

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб сайті в мережі Інтернет https:procent.com.ua та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 976211 направлявся відповідачці 13 жовтня 2023 року о 12:55:40 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 , який зазначений в Кредитному договорі та ІТС.

Після укладення кредитного договору, відповідачці 13 жовтня 2023 року були направлені кредитні кошти на платіжну карту № НОМЕР_1 , емітовану АТ «Приватбанк», що підтверджується чеком.

Відповідно до п.1.2. Кредитного договору, позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5 % річних).

Строк надання кредиту відповідно до п.1.3 Кредитного договору становить 20 днів.

Відповідно до п.1.3 періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів, що відображено в Додатку №1 до Кредитного договору.

У зв`язку з порушенням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором, заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам станом на 10 травня 2024 року становить 31750,00 грн. за період з 13 жовтня 2023 року по 10 травня 2024 року, що нараховані відповідно до п.1.2. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5% річних) та графіку платежів.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Процент», заборгованість за Кредитним договором №895-726-2 від 13 жовтня 2023 року по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 31750,00 грн. за період з 13 жовтня 2023 року по 10 травня 2024 року, а також стягнути судовий збір в сумі 2422,40 грн. та 10 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 березня 2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Процент» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Процент», заборгованість по простроченим відсоткам за кредитним договором №895-726-2 від 13 жовтня 2023 року в розмірі 23 850 (двадцять три тисячі вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Процент» понесені позивачем витрати на оплату судового збору у сумі 1819 (тисячу вісімсот дев`ятнадцять) гривень 66 копійки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Процент», інтереси якого представляє адвокат Руденко К.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі наводить обставини й підстави для задоволення вимог, які викладені у позові та свої доводи мотивує тим, що відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, що має відображення у Розрахунку заборгованості (додається), порушує умови Кредитного договору, не виконує взятих на себе зобов`язань.

Позивач звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 13 жовтня 2023 року по 10 травня 2024 року.

Позивач не вимагає дострокового повернення суми кредиту відповідно до п.п. 2.1.2, 2.1.6, 4.7 Кредитного договору, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування».

Звертає увагу суду на те, що 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Однак, будь-які зміни до умов договору 895-726-2 від 13 жовтня 2023 року не вносилися.

Посилаючись на ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та з врахуванням п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №3498-ІХ зазначає, що строк дії Кредитного договору не продовжувався (не укладались договори про продовження строку дії), отже положення про те, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%, на даний Кредитний договір не поширюється.

Окрім цього, вважає, що в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем.

Вважає, що сума 10 000,00 грн. за надання правничої допомоги є співмірною із складністю справи та підлягає стягненню. Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Окрім цього, за складання та подання апеляційної скарги понесли витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., на підтвердження чого надають: - завірену копію Акту приймання-передачі наданих послуг; - завірену копію платіжної інструкції про сплату витрат на правову допомогу.

Товариство просило позов задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за Кредитним договором № 895-726-2 від 13 жовтня 2023 року по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 31750,00 гривень, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 10 000 грн., у суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000 грн. та витрати по сплаті судового збору за подання позову та за подання апеляційної скарги.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідачка ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вказала, що у період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором не може перевищувати 2,5%, а у період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором не може перевищувати 1,5%. Отож застосування цих обмежень судом першої інстанції до Кредитного договору №895-726-2 від 13 жовтня 2023 року вважає правомірним.

Ключовим є пункт 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону №3498- IX, який прямо вказує, що дія пункту 5 розділу 1 цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено (оскільки договір укладений 13 жовтня 2023 року з ТОВ «Фінансова компанія «Процент» кредитором не закінчився і відсотки продовжувались нараховуватись 3.5%) після набрання чинності цим Законом.

Законом України «Про споживче кредитування» нормативно зазначено, що максимальна сума пені, штрафів за прострочення споживачем кредитних зобов`язань по споживчому кредиту не може перевищувати подвійної суми по договору кредитування та не може бути збільшена. Відсотки за користування кредитом відповідно до законодавства про захист прав споживачів не можуть перевищувати суму кредиту.

Також Законом встановлено, що максимальна сукупна сума штрафів і пені за порушення споживачем виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розмір подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Стосовно того, що позивач звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 13 жовтня 2023 року по 10 травня 2024 року, а також позивач не вимагає дострокового повернення суми кредиту відповідно до п.п. 2.1.2, 2.1.6, 4.7 Кредитного договору, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» то позивач вводить в оману суд (скрін переписки додає).

Також, вона неодноразово зверталась до позивача, щоб оплачувати відсотки частинами оскільки вона зараз знаходиться в декретній відпустці і має на утриманні дитину - інваліда, але шановний позивач не погоджувався, а вимагав всю суму та погрожував забрати майно.

Просила перерахувати відсотки по кредиту згідно законодавства України, врахувати суд, що в неї на утриманні троє малолітніх дітей та єдиним доходом є соціальні виплати та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія Процент» витрати на правничу допомогу в сумі 25000 гривень (квитанції про оплату адвоката додає).

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що 13 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №895-726-2, згідно умов якого товариство зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в розмірі 5 000 гривень, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором (п.1.1 кредитного договору).

Процентна ставка за користування кредитом становить 3,5 % від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка становить 1277,5 %) користування кредитом (п.1.2 кредитного договору).

Строк надання кредиту становить 365 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно додатку №1 до цього договору (п.1.3. кредитного договору).

Періодичність платежів зі сплати процентів становить кожні 30 днів (абз.2 п. 1.3 кредитного договору).

Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб 473121ХХХХХХ3469.

Розмір та строки сплати позичальником платежів за цим договором погоджений сторонами в Додатку №1 до цього договору. Сума кредиту та проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у пункті 8 цього договору у строки відповідно до графіку визначеному у додатку №1.

Вказаний договір укладено в інформаційно телекомунікаційній системі на сайті https://procent.com.uа. Для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «976211» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 та статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

ТОВ «Фінансова компанія Процент» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та перерахувало гроші в сумі 5 000 гривень шляхом їх зарахування на платіжну картку з маскою № НОМЕР_3 , що підтверджується платіжним дорученням ТОВ «Фінансова компанія Процент» від 13 жовтня 2023 року.

Крім цього, факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів визнається відповідачкою.

Відповідно позовних вимог та розрахунку заборгованості ТОВ «Фінансова компанія Процент» за кредитним договором №895-726-2 позивач просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за простроченими процентами у розмірі 31 750 гривень за період з 13 жовтня 2023 року по 10 травня 2024 року.

Разом з тим, з долученої до відзиву копії квитанції вбачається, що 24 лютого 2024 року відповідачкою сплачено заборгованість по кредитному договору №895-726-2 у розмірі 5000 грн. Зазначене, також підтверджується наданим ТОВ «Фінансова компанія Процент» розрахунком заборгованості.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам.

Частково відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості за період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року підлягає зменшенню, виходячи з встановленого пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» максимального розміру денної процентної ставки 2,5% і становить 15 000 гривень (5 000 (тіло кредиту) х 2,5% (максимальний розмір денної процентної ставки встановленої Законом) х 120 днів (кількість днів у періоді)) з якої слід відняти 5 000 гривень, тобто суму частково внесених відповідачкою коштів на погашення простроченої заборгованості по відсоткам 24 лютого 2024 року, що дорівнює 10 000 гривень.

Зменшенню також підлягає заборгованість по відсоткам нарахована за період з 22 квітня по 10 травня 2024 року виходячи з встановленого пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону максимального розміру денної процентної ставки 1,5% та становить 1425 гривень (5 000 (тіло кредиту) х 1,5% (максимальний розмір денної процентної ставки встановленої Законом) х 19 днів (кількість днів у періоді)).

Отже, загальний розмір заборгованості відповідачки за простроченими відсотками у період з 13 жовтня 2023 року по 10 травня 2024 року становить 23 850 гривень (12 425 грн + 10 000 грн + 1425 грн).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підставі частини 1 та 2 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини 1, 2 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Установлено, що кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Колегією суддів встановлено, що 13 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №895-726-2, згідно умов якого товариство зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в розмірі 5 000 гривень, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором (п.1.1 кредитного договору)., який підписаний останньою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 976211 - 13 жовтня 2023 року о 12:55:40 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 , який зазначений в Кредитному договорі та ІТС, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору в електронній формі. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій кредитний договір не був би укладений між сторонами, колегія суддів приходить до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача та відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Сторонами не оспорюється факт укладення кредитного договору в електронному вигляді з умовами, що становлять його зміст.

Переглядаючи рішення суду в частині стягнення відсотків , колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та з доводами відповідачки, з огляду на таке.

За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, що створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1048, ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року провадження №14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року провадження № 14-318цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року справа №910/4518/16 зазначила, що припис абзацу другого ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір заборгованості за період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року підлягає зменшенню, виходячи з встановленого пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» максимального розміру денної процентної ставки 2,5% і становить 15 000 гривень (5 000 (тіло кредиту) х 2,5% (максимальний розмір денної процентної ставки встановленої Законом) х 120 днів (кількість днів у періоді)) з якої слід відняти 5 000 гривень, тобто суму частково внесених відповідачкою коштів на погашення простроченої заборгованості по відсоткам 24 лютого 2024 року, що дорівнює 10 000 гривень.

Зменшенню також підлягає заборгованість по відсоткам нарахована за період з 22 квітня по 10 травня 2024 року виходячи з встановленого пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону максимального розміру денної процентної ставки 1,5% та становить 1425 гривень (5 000 (тіло кредиту) х 1,5% (максимальний розмір денної процентної ставки встановленої Законом) х 19 днів (кількість днів у періоді)).

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15 Верховний Суд України наголосив, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній на момент укладення договору) споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача.

Отже, зміст зазначеної норми не врегульовує питання нарахованих процентів та містить вимоги щодо штрафних санкцій (пеня, штрафи), а тому дія ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» не може застосовуватися до вказаних правових відносин, зокрема щодо нарахування відсотків.

Не може бути застосовано до спірних правовідносин і п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», який зазначає, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, оскільки ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачі» містить посилання на те, що положення договору, яке визнано несправедливим, включаючи ціну договору, може бути змінено або визнано недійсним. Отже, вказана норма законодавства передбачає наявність окремої вимоги споживача про визнання недійсною умови договору з підстав її несправедливості.

Позичальником не пред`явлено вимоги про визнання умов договору недійсними, в т.ч. щодо установлення розміру процентної ставки.

Також, апеляційний суд вважає безпідставним покликання суду першої інстанції на те, що встановлена кредитним договором відсоткова ставка суперечить вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», за якою максимальний розмір денної відсоткової ставки не може перевищувати 1%.

Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року, тобто після укладення договору №895-726-2 від 13 жовтня 2023 року.

Крім цього, п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» визначено, що положення ч. 5 ст. 8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Так протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Тобто, відповідно до положень частини сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону № 3498-IX продовження строку користування кредитом може здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору.

Отже, покликання суду першої інстанції на норми ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», є безпідставним, оскільки самим Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 13 жовтня 2023 року, тобто до набрання чинності цим Законом, а також те, що строк дії цього договору сторонами не продовжувався після набрання чинності указаним Законом, тому процента ставка нараховувалась у відповідності до чинного законодавства, яке діяло до набрання чинності цим Законом і підстав нараховувати понижену проценту ставку у розмірі 1% у суду першої інстанції не було.

З урахуванням фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що кредитний договір №895-726-2 від 13 жовтня 2023 року підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що свідчить про досягнення згоди з усіх істотних умов договору. Умови договору викладено чітко та з повною інформацією стосовно умов кредитування, з якими відповідач погодився, підписавши договір, і додаткових заперечень щодо цих умов він не заявляв.

Відповідно до положень п.1.2 та п.1.3 Договору надання грошових коштів у позику №895-726-2 від 13 жовтня 2023 року: процентна ставка за користування кредитом становить - 3.5% від суми Кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277,50%); строк позики (строк дії договору) становить 365 днів.

З викладеного слідує, що нарахування процентів здійснюється за процентною ставкою 3,5% на день від суми позики.

Наведеного вище суд першої інстанції в повній мірі не врахував, та як наслідок, прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог частково.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а позовні вимоги ТОВ «ФК «Процент» в частині стягнення відсотків за користування кредитом підлягають задоволенню у повному обсязі.

З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо розподілу судових витрат понесених в суді першої та апеляційної інстанцій

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Положеннями частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19.

Частина перша статті 15 ЦПК України визначає, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

У відповідності до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України.

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Із матеріалів справи вбачається, що представником ТОВ «ФК «Процент» у цій справі був адвокат Руденко К.В., який діяв на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412 (а.с.40), довіреності від 03 червня 2024 року, відповідно до якої ТОВ «ФК «Процент» уповноважує адвоката Руденка К.В. представляти інтереси в судах України (а.с.39).

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач у поданій ним позовній заяві просив суд, зокрема стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК «Процент» витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до позовної заяви було долучено:

-копію договору про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року, згідно п.3.1. вартість послуг виконавця становить: 9000 грн. складання позовної заяви, 12000 грн. складання апеляційної скарги; 1000 грн. складання та надсилання адвокатського запиту та інше (а.с.37-38);

-копію акту приймання-передачі наданих послуг №1 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року, що датований 07 червня 2024 року, та згідно якого адвокат надав клієнту послугу щодо підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості по боржникам згідно реєстру №1 від 07 червня 2024 року;

-копію витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі надання послуг №1 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року датований 07 червня 2024 року, згідно якого послуги адвоката складають: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №895-72б-2 від 13 жовтня 2023 року та клопотання про витребування доказів, вартістю 9000,00 грн., складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику вартістю 1000,00 грн., загальна вартість подання позовної заяви до суду становить 10 000,00 грн .(а.с.40 на звороті, 41).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції в розмірі 15000,00 грн., представником Руденком К.В. до апеляційної скарги долучено:

-копію акту приймання-передачі наданих послуг №23 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року, що датований 31 березня 2025 року, та згідно якого адвокат надав клієнту послугу щодо складання та подання апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 березня 2025 року по справі №720/1611/24 загальна вартість юридичних послуг складає 15 000,00 грн. (а.с.134),

-платіжну інструкцію від 31 березня 2025 року на суму 15000 грн. (а.с.135).

При цьому, згідно копії договору про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року, згідно п.3.1. вартість послуг виконавця становить: 12000 грн. за складання апеляційної скарги (а.с.37-38).

Отож, встановлена розбіжність щодо вартості послуг за написання апеляційної скарги яка викладена в самому договорі та в акті виконаних робіт.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка, вказувала, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Просила врахувати, що вона є багатодітною матір`ю, має на утриманні трьох дітей, в тому числі дитину-інваліда (а.с.152-154).

Колегія суддів вважає, що заявлена сума відшкодування судових витрат, понесених позивачем в суді першої та апеляційної інстанціях на правничу допомогу, є неспівмірною зі складністю даної справи.

Зокрема, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг адвокатом, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, справа в силу вимог закону не є складною, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 25 000 грн. є завищеними, оскільки становлять надмірний тягар для відповідачки, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на тому, що як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, на розгляді в судах різних інстанцій по Україні перебувають аналогічні спори. А тому, враховуючи однотипність справ, наявні підстави для висновку про їх шаблонність, що, у свою чергу, ставить під сумнів витрачання адвокатом значного часу на складання позову.

Ураховуючи принципи співмірності, а також наявність клопотання відповідачки щодо зменшення судових витрат з обґрунтуванням неспівмірності заявлених вимог, колегія суддів вважає, що відшкодування позивачу понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанціях в загальному розмірі 5000 грн. відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Крім цього, як убачається з матеріалів справи, за подання позову позивачем згідно з платіжним дорученням сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. (а.с.42), а за подання апеляційної скарги 3633,60 грн. (а.с.140).

Зважаючи, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги в повному обсязі, на користь позивача слід стягнути з відповідачки судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях в загальному розмірі 6056 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» задовольнити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (ЄДРПОУ 41466388) заборгованість кредитним договором №895-726-2 від 13 жовтня 2023 року по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 31 750 (тридцять одну тисячу сімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» () судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях в розмірі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» () понесені витрати на правничу допомогу при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанціях в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено судом 22 травня 2025 року.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк