Дата документу 07.05.2025 Справа № 335/7413/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/7413/24 Головуючий у 1-й інстанції: Стеценко А.В.
Провадження № 22-ц/807/851/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Гончар М.С.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Запорізької міської ради Михайловського Дмитра Сергійовича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої падінням дерева,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника адвоката Приладишевої Н.Г. звернулися до суду з позовом до Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої падінням дерева.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що вони зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником автомобіля Kia Optima з реєстраційним номером НОМЕР_1 . ОСОБА_2 є власником автомобіля Kia Optima з реєстраційним номером НОМЕР_2 .

15.04.2024 позивачі залишили належні їм автомобілі на прибудинковій території вищезазначеного будинку. Ввечері цього ж дня відбулося падіння дерева на автомобілі позивачів.

Земельна ділянка, на якій сталася вищезазначена подія, належить до земель комунальної власності, отже, її балансоутримувачем є Запорізька міська рада як орган місцевого самоврядування на території м. Запоріжжя. Посилаючись на приписи Цивільного кодексу України, положення Законів України «Про місцеве самоврядування», «Про благоустрій населених пунктів», Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, представник позивачів зазначала, що оскільки дерево розташовано на землі комунальної власності, то слідкувати за станом зелених насаджень, бути відповідальними за збереження і належним їх доглядом, та відповідно обов`язок по відшкодуванню заподіяної шкоди покладається на відповідачів.

З метою визначення матеріального збитку, що був завданий транспортним засобам внаслідок падіння дерева, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вернулись до судового експерта Филь О.П., для проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження.

У відповідності до Висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 4188 щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Kia Optima, реєстр. № НОМЕР_1 , від 21.05.2024 року, матеріальні збитки, завдані власнику КТЗ Kia Optima, реєстр. № НОМЕР_1 , дорівнює вартості відновленого ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на запасні частини, що підлягають заміні, та складає 203 268,71 грн.

Згідно Висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 4203 щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Kia Optima, реєстр. № НОМЕР_2 , від 21.05.2024 року, матеріальні збитки, завдані власнику КТЗ Kia Optima, реєстр. № НОМЕР_2 , дорівнює вартості відновленого ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на запасні частини, що підлягають заміні, та складає 54 289,95 грн.

Позивачам, крім майнової шкоди, було заподіяно моральну шкоду, спричинену протиправною бездіяльністю відповідачів, в розмірі по 20 000,00 грн. для кожної з них.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачі просили суд:

- стягнути за зобов`язанням Запорізької міської ради щодо відшкодування матеріальних збитків, спричинених падінням дерева на транспортний засіб КТЗ Kia Optima, реєстр. № НОМЕР_1 , у сумі 203 268,71 грн., шляхом списання таких коштів з відповідного рахунку Виконавчого комітету Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 ;

- стягнути за зобов`язанням Запорізької міської ради щодо відшкодування матеріальних збитків, спричинених падінням дерева на транспортний засіб КТЗ Kia Optima, реєстр. № НОМЕР_2 , у сумі 54 289,95 грн., шляхом списання таких коштів з відповідного рахунку Виконавчого комітету Запорізької міської ради на користь ОСОБА_2 ;

- стягнути за зобов`язанням Запорізької міської ради щодо відшкодування матеріальних збитків, спричинених падінням дерева на транспортний засіб КТЗ Kia Optima, реєстр. № НОМЕР_1 , у сумі 20 000,00 грн., шляхом списання таких коштів з відповідного рахунку Виконавчого комітету Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 ;

- стягнути за зобов`язанням Запорізької міської ради щодо відшкодування матеріальних збитків, спричинених падінням дерева на транспортний засіб КТЗ Kia Optima, реєстр. № НОМЕР_2 , у сумі 20 000,00 грн., шляхом списання таких коштів з відповідного рахунку Виконавчого комітету Запорізької міської ради на користь ОСОБА_2 , судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Запорізької міської ради та виконавчого комітету Запорізької міської ради задоволено частково.

Стягнуто з Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 203 268 грн. 71 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 2 089 грн. 22 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп. шляхом списання коштів з відповідного рахунку виконавчого комітету Запорізької міської ради.

Стягнуто з Запорізької міської ради на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 54 289 грн. 95 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 966 грн. 64 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп. шляхом списання коштів з відповідного рахунку виконавчого комітету Запорізької міської ради.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник Запорізької міської ради Михайловський Д.С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Запорізька міська рада та виконавчий комітет Запорізької міської ради є неналежними відповідачами по справі, позивачами не вірно визначено склад учасників судового провадження, зокрема відповідачів, тобто склад осіб, які мають нести цивільну-правову відповідальність за спричинені збитки (шкоду) з урахуванням приписів ст. 1166 ЦК України.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.04.2011 № 188/60 «Про передачу майна комунальної власності в оперативне управління районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району» дерева по бул. Шевченко (п. 20 додатку 2) та дерева по бул. Шевченка (від вул. Патріотичної до вул. Тбіліської) передані в оперативне управління та обліковуються на балансі районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району.

У матеріалах справи знаходиться акт приймання-передачі основних засобів, з якого вбачається, що відділ комунального господарства Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради на виконання рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.04.2011 № 188/60 передав районній адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району дерева (іва, сосна, акація, тополь) з інвентарним номером 10800319 у кількості 1040 одиниць, розташовані на бульварі Шевченка.

Згідно з нормами законодавства на районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району покладено обов`язок контролю, утримання та догляду за зеленими насадженнями, що включає різні види обрізання дерев і формування крони, щоб уникнути їхнього обламування, видалення дерев.

Звертає увагу, що на виконання ухвали суду про витребування доказів від 04.11.2024 районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району повідомлено, що дерево, яке 15.04.2024 впало на припарковані автомобілі позивачів, знаходиться у дворі будинку АДРЕСА_2 . Дерева на прибудинковій території будинків по бульвару Шевченка в оперативне управління районної адміністрації не передавались та на балансі районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району не перебувають. Відповідні акти приймання-передачі дерев за вказаною адресою не складалися.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.04.2011 № 188/60 за актом приймання-передачі основних засобів здавачем Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради одержувачу районній адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району було передано дерева по бульвару Шевченка, розташовані між проїзною частиною доріг загального користування та тротуаром. При цьому, акт приймання-передачі основних засобів не містить інформації про конкретне розташування цих дерев, що в свою чергу не виключає тієї обставини, що дерево «акація», яка 15.04.2024 впала на автомобілі позивачів, було серед тих 1040 дерев, переданих на користь районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району актом приймання-передачі основних засобів, згідно з рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.04.2011 № 188/60.

Більш того, в матеріалах справи міститься акт приймання-передачі основних засобів від 16.12.2023 № 45, відповідно до якого, районна адміністрація ЗМР по Вознесенівському району на підставі рішення виконавчого комітету № 627/5 від 03.11.2023 «Про передачу в господарське відання комунальному ремонтно - будівельному підприємству «Зеленбуд», майна комунальної власності, розташованого на території Вознесенівського району м. Запоріжжя, передала в господарське відання КРБП «Зеленбуд» дерева, у кількості 639 одиниць, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , для подальшого обліку, експлуатації та обслуговування. При цьому, зазначений акт приймання-передачі основних засобів від 16.12.2023 № 45, також не містить інформації про конкретне розташування цих дерев, що в свою чергу, також не виключає тієї обставини, що дерево «акація», яка 15.04.2024 впала на автомобілі позивачів, було серед тих 639 дерев.

Крім цього, матеріали справи містять лист КРБП «Зеленбуд» від 24.12.2024, яким було повідомлено позивачку ОСОБА_1 , що дерево у дворі будинку за адресою АДРЕСА_2 , в господарське відання підприємства не передавалося. Договору на обслуговування прибудинкової території житлового будинку АДРЕСА_2 підприємство не укладало. Проте, такий лист відповідач не вважає належним та допустимим доказом того, що дерево «акація», яка 15.04.2024 впала на автомобілі позивачів, не передавалось КРБП «Зеленбуд» для подальшого обліку, експлуатації та обслуговування, з урахуванням наявного у матеріалах справи акту приймання-передачі основних засобів від 16.12.2023 № 45.

У матеріалах справи наявна інвентарна картка обліку об`єкта основних засобів від 01.09.2024, відповідно до якої в оперативному управлінні районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району перебувають 396 одиниць дерев по бульвару Шевченка, розташованих між проїзною частиною доріг загального користування та тротуаром.

Також зазначає, що матеріали справи не містять та стороною позивачів суду не надано доказів того, що:

По-перше, дерево було аварійним та потребувало видалення або обрізання, а також, взагалі, що дерево саме по собі впало на автомобілі позивачів, та, якщо дійсно впало, то впало саме внаслідок неналежного догляду та утримання за ним. Форма фіксації: акт чи протокол органів поліції, самі по собі не є належними доказами об`єктивної фіксації події з авто позивачів 15.04.2024, та отриманих пошкоджень авто саме внаслідок падіння дерева, оскільки у зверненні позивача до поліції із заявою за фактом пошкодження автомобілів, обставини викладені ОСОБА_1 на свій розсуд (суб`єктивно). Як зазначено у відповіді Запорізького районного управління поліції № 1 від 19.04.2024 № 9162/46/02/02-2024, на місці події відеоспостереження відсутнє. Автомобіль був оглянутий працівниками поліції, сфотографований і складені відповідні папери. Протиправних дій у відношенні ОСОБА_1 не відбувалось. В поліцію позивачка звернулась з ціллю фіксації даного факту та для подальшого звернення до суду у приватному порядку для відшкодування матеріальних збитків. Також у матеріалах справи відсутній висновок експертизи про причини пошкодження автомобіля позивача саме внаслідок падіння дерева, оскільки у матеріалах цієї справи міститься лише висновок експертизи про розмір завданої шкоди позивачеві.

По-друге, що відповідальною особою за утримання дерев на прибудинковій території будинку за адресою: АДРЕСА_2 , є саме Запорізька міська рада. Суд першої інстанції не врахував, що дерево, яке пошкодило автомобілі позивачів, знаходилось на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 .

У матеріалах справи знаходиться повідомлення департаменту управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради від 28.10.2024 № 1823/01-37/01, направлене на адресу заступника голови районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради, в якому зазначено, що на підставі нормативно-правових актів за результатами проведеного конкурсу з призначення управителя багатоквартирних будинків у м. Запоріжжі, виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийнято рішення від 01.09.2017 № 520 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків міста Запоріжжя». Згідно з додатками до цього рішення управителем будинку за адресою: АДРЕСА_2 , визначено КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради, з яким було укладено відповідний договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

За наявною інформацією, станом на 15.04.2024 КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради надавало послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки станом на теперішній час Кабінетом Міністрів України не визначено порядку передачі земельної ділянки співвласникам багатоквартирного будинку, земельна ділянка (прибудинкова територія) житлового багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 та зелені насадження (дерева) в силу вимог закону фактично перебувають у користуванні співвласників цього багатоквартирного будинку та на утриманні КП «Запоріжремсервіс» (Управителя), оскільки, неоформлення у встановленому законом порядку КП «Запоріжремсервіс» права власності (постійного користування) на прибудинкову територію, не позбавляє їх права управління (користування) останньою, у тому числі нарахування плати співвласникам житлового будинку за її утримання, у тому числі у вигляді належного утримання вищезазначених зелених насаджень.

Прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку перебуває у постійному користуванні власників такого будинку. Власники квартир та управитель такого багатоквартирного будинку мають забезпечувати належний догляд за прибудинковою територією, в тому числі, за об`єктами благоустрою, що розташовані на такій території, а у випадку виявлення загрози життю чи здоров`ю людей, чи спричинення можливої шкоди майну (наприклад, виявлення аварійного стану дерева на прибудинковій території), мешканці будинку або керуюча компанія мали звернутись до органу місцевого самоврядування із відповідною письмовою заявою та повідомити про зазначену обставину. В свою чергу, на підставі такого звернення, орган місцевого самоврядування мав провести комісійне обстеження такого аварійного дерева та зробити висновок про наявність або відсутність підстав для знесення такого дерева.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, що хто-небудь із мешканців будинку АДРЕСА_2 , або керуюча компанія звертались до органів місцевого самоврядування із письмовою заявою про необхідність обстеження аварійного дерева та його знесення, тому вважає, що відповідальність за шкоду майну, вчинену в межах прибудинкової території мають нести саме власники багатоквартирного будинку разом із управителем такого будинку, і аж ніяк не органи місцевого самоврядування, зокрема, Запорізька міська рада.

Щодо персональної відповідальності позивачів, як власників майна, що зазнало пошкодження, вказує, що відповідно до ст. 323 ЦК України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Повідомлення Запорізького обласного центру гідрометеорології ДСНС України № /999-04 від 02.10.2024, надане представником відповідача до матеріалів справи, є належним та допустимим доказом у справі, а висновки суду першої інстанції, щодо цього доказу є помилковими.

Звертає увагу, що позивачі, залишаючи власні автомобілі на непристосованому для того майданчику, при несприятливих метеорологічних явищах, поблизу старого великого дерева, самостійно прийняли на себе певні ризики випадкового пошкодження майна. В результаті, під впливом факторів стихійного лиха відбулось падіння дерева на припарковані автомобілі, що в даному випадку повністю виключає причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) Запорізької міської ради, пошкодженням майна позивачів та подальшим відшкодуванням матеріальної шкоди.

Щодо відшкодування моральної шкоди вказує, що обставинами справи не підтверджено та позивачами не надано належних обґрунтувань, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди. З огляду на те, що позивачами не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння їм сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких при обрахуванні розміру компенсації можливо було встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесених позивачами, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. Суд не врахував викладені обставини, не обґрунтував в оскаржуваному рішенні, які саме моральні страждання понесли позивачі, та який причинний зв`язок між подією, що сталась та відшкодуванням моральної шкоди.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, звертає увагу, що у долучених до заяви представником позивачів договорах зазначений фіксований розмір гонорару адвоката. За відсутності детального опису виконаних робіт відповідач позбавлений можливості обґрунтовано заперечувати щодо розміру таких витрат на правничу допомогу, а суд - встановити порядок обчислення гонорару та настання підстав виникнення зобов`язань у позивачів на оплату послуг.

Крім того, зазначені адвокатом виконані дії: консультації, аналіз судової практики, складання позовної заяви, складання адвокатських запитів, клопотань, заяв, участь у судових засіданнях вчинялись одночасно на користь обох позивачів, тому встановити, що вказані дії були вчинені з метою надання правової допомоги конкретно визначеному позивачу, неможливо.

У позовній заяві позивачами зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого, за надані консультації, збір доказів, опрацювання документів, складання позовної заяви та подання її до суду обома позивачами було сплачено 5 000 грн. Після цього, в період розгляду справи у суді першої інстанції, позивачами було заявлено витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 60 000 грн., по 30 000 грн. на кожного позивача. В цьому випадку, а ні позивачами, а ні їх представником не доведено, що витрати на 60 000 грн. вони не могли передбачити на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку, а тому, відповідач просив у частині такого перевищення відмовити.

На думку представника заявника, суд першої інстанції, стягуючи на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., не врахував співмірність такої суми з ціною позову. Так, відповідно до позовної заяви та наданих до неї доказів, розмір матеріальних збитків, понесених ОСОБА_2 , становить 54 289,95грн., а стягнуто витрат на правничу допомогу 10 000 грн., що становить майже 20 % від ціни позову, що не відповідає принципу співмірності ціни позову до понесених витрат на правову допомогу, передбаченого п. 4 ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Від представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Приладешевої Н.Г. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та, як наслідок, ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Зауважує, що правовідносини між сторонами виникли внаслідок падіння дерева, що знаходилося на земельній ділянці комунальної власності й впало на належні позивачам автомобілі, у зв`язку з чим, останнім було задано матеріальних збитків та моральної шкоди. Дерево, яке впало на транспортні засоби позивачів, було розташовано на землі комунальної власності, яка станом на дату падіння дерева, в оренду, у власність або на баланс третім особам не передавалася, а отже її власником та балансоутримувачем з урахуванням зелених насаджень, розміщених на ній, є територіальна громада міста, від імені якої повноваження здійснює Запорізька міська рада.

Звертає увагу, що з наявних у справі доказів слідує наступне:

1) У відповіді від 21.05.2024р. № ІЗ-0017-П на запит, районна адміністрація ЗМР по Вознесенівському району зазначила, що дерева, які розташовані на прибудинкових територіях не перебувають в оперативному управлінні районної адміністрації міської ради.

2) Згідно відповіді КП «Запоріжремсервіс» ЗМР від 01.05.2024р. № 1438/01-09, на балансі комунального підприємства «Запоріжремсервіс» зелених насаджень (дерев, кущів) не значиться.

3) У відповіді КРБП «Зеленбуд» № 379 від 30.04.2024р. повідомлено, що КРБП «Зеленбуд» не є власником та не є балансоутримувачем прибудинкової території житлового будинку і зелених насаджень (дерев), розташованих на прибудинковій території за адресою: АДРЕСА_2 .

4) Згідно листа ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 17.12.2024 слідує, що станом на 31.12.2012 земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , не сформована та не зареєстрована, кадастровий номер відсутній.

5) Згідно відомостей, що містяться на порталі https://kadastr.live, земельна ділянка під будинком за адресою: АДРЕСА_2 , та навколо нього не сформована.

В матеріалах справи відсутні докази того, що балансоутримувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , як і дерев на ній, є інший суб`єкт, аніж територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. Відтак, саме Запорізька міська рада і є належним відповідачем у справі.

Наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності підтверджують той факт, що на належні позивачам автомобілі дійсно відбулося падіння дерева, таке падіння відбулося за адресою: АДРЕСА_2 , й у конкретну дату 15.04.2024 року. У деліктних правовідносинах обов`язок щодо доведення невинуватості покладається саме на відповідача, а на позивачів лише обов`язок доведення факту заподіяння шкоди та її розміру. Таким чином, саме на відповідача, а не позивачів покладено обов`язок довести у суді факт того, що впавше дерево не було аварійним та не потребувало видалення або обрізання, а також, що за ним здійснювався постійний та належний догляд. Разом з тим, відповідачем зазначених доказів до суду надано не було, як і не надано доказів того, що відповідачем здійснено передачу такого дерева на баланс інших суб`єктів, або укладені договори щодо догляду за таким спірним деревом, тощо. Тож, вина відповідача у падінні дерева не є спростованою.

Вважає, що відповідачами не доведено, що падіння дерева відбулося саме внаслідок негативних погодних умов, оскільки І рівень небезпечності метеорологічних явищ може створювати лише незручності для населення, а не пошкодження об`єктів та не призводить до падіння цілих дерев.

Крім того, відповідач у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що впавше дерево було старим та великим, що свідчить про те, що стосовно такого дерева не вживалися заходи щодо його обрізання або ж спилювання внаслідок його великих розмірів та застарілості. Відтак, відповідачем констатується той факт, що догляд за даним зеленим насадженням у належний спосіб не здійснювався. В частині даного, причинно-наслідковий зв`язок між падінням дерева та бездіяльністю Запорізької міської ради, як балансоутримувача даного зеленого насадження, відповідачем не спростовано.

Стосовно того, що позивачами не надано належних обґрунтувань щодо розміру заявленого відшкодування моральної шкоди та не доведено відповідних моральних страждань, зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, вже суттєво зменшив суму морального відшкодування до 5 000,00 грн. на кожного з позивачів. Вказує, що моральні страждання позивачів обґрунтовуються наступним чином:

- обидва позивачі не мають у власності та користуванні інших транспортних засобів, окрім як зазначених в матеріалах цієї справи, та які є пошкодженими внаслідок падіння дерева;

- внаслідок такого падіння дерева на автомобілі, позивачі зазнали переживань, пов`язаних з порушенням права користування транспортними засобами, неможливістю використання таких ТЗ за призначенням, що, в свою чергу, створило незручності у вирішенні їх побутових питань, змінило зручний та звичайний спосіб їх пересування, а також швидкість вирішення щоденних та поточних проблем;

- факт падіння дерева на автомобілі позивачів з вини відповідача призвів до необхідності для позивачів докладати додаткові зусилля для звернення до відповідних органів з метою отримання інформації та збору необхідних документів для визначення розміру отриманих збитків, визначення належного балансоутримувача об`єкта, підготовку документів для звернення до суду, тощо, що, в свою чергу, також впливало та продовжує впливати на моральний стан ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім іншого, судові витрати, які і так були суттєво зменшені судом першої інстанції до 10 000,00 грн. на кожного з позивачів, в цій частині підлягають відшкодуванню відповідачем, оскільки є співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання правничої допомоги, та обсягом такої наданої допомоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відноситься до земель комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя, а розташовані на ній зелені насадження, зокрема дерево, яке 15.04.2024 року впало на автомобілі позивачів, жодній особі в оперативне управління або господарське відання не передавалося. З урахуванням того, що сторонами не надано суду доказів щодо іншого власника (користувача) земельної ділянки, на якій відбулась подія, балансоутримувача об`єктів благоустрою, розміщених на ній, зокрема і серед виконавчих органів Запорізької міської ради, комунальних підприємств, суд дійшов висновку, що саме Запорізька міська рада є належним відповідачем у справі. Запорізькою міською радою не надало суду належних доказів (як-то висновків експертів або компетентних органів щодо причин падіння дерева, доказів проведення загальних, часткових та позачергових оглядів зелених насаджень у періоди, що передували події), що падіння дерева сталося внаслідок дії непереборної сили, а не внаслідок неналежного догляду уповноваженою органом місцевого самоврядування за станом зелених насаджень.

З огляду на те, що відповідачами не спростовано розмір шкоду, завданої майну позивачів внаслідок падіння дерева, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи характер і обсяг психічних страждань позивачів, яких останні зазнали внаслідок пошкодження їх майна, вимушені зміни у повсякденному житті у зв`язку із втратою можливості користуватися пошкодженими автомобілями, необхідність докладати значних зусиль для визначення розміру завданої шкоди, відшукання осіб, які мають нести відповідальність за її завдання, керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що на користь кожного з позивачів підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 5 000,00 грн. Такий розмір відшкодування моральної шкоди буде достатнім для поновлення порушених прав позивачів.

Зважаючи на складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих представником позивачів послуг, витрачений нею час на надання послуг, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, суд виснував про необхідність зменшення витрат кожного з позивачів на професійну правничу допомогу до 10 000,00 грн. На переконання суду, саме такий розмір судових витрат на правничу допомогу є співмірним зі складністю справи, обґрунтованими та справедливим.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалівсправи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником автомобіля Kia Optima з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 є власником автомобіля Kia Optima з реєстраційним номером НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

З наданих позивачем копій талону-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію № 8846 від 16.04.2024 та повідомлення відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 19.04.2024 вбачається, що 15.04.2024 у проміжок часу з 19 год 40 хв до 20 год 08 хв вищезазначені автомобілі були пошкоджені внаслідок падіння на них дерева у дворі будинку АДРЕСА_2 .

Згідно висновку експертного транспортного товарознавчого дослідження № 4188 від 21.05.2024 щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Kia Optima НОМЕР_1 , складеного експертом-автотоварознавцем ОСОБА_3 на замовлення позивача ОСОБА_1 , матеріальний збиток завданих власнику КТЗ Kia Optima НОМЕР_1 дорівнює вартості відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням фізичного зносу на запасні запчастини, що підлягають заміні, та складає 203 268,71 грн.

Відповідно до висновку експертного транспортного товарознавчого дослідження №4203 від 21.05.2024 щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Kia Optima НОМЕР_2 , складеного експертом-автотоварознавцем Филь О.П. на замовлення позивача ОСОБА_2 , матеріальний збиток завданих власнику КТЗ Kia Optima НОМЕР_2 дорівнює вартості відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням фізичного зносу на запасні запчастини, що підлягають заміні, та складає 54 289,95 грн.

Відповідачами не спростовано розміру шкоду, завданої майну позивачів внаслідок падіння дерева.

Рішенням Запорізької міської ради № 41 від 22.06.2011 затверджені Правила благоустрою території м. Запоріжжя, відповідно до п. 1.4 яких організацію благоустрою міста Запоріжжя забезпечують органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, встановлених законом, їх положеннями, статутами. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території міста Запоріжжя.

Заперечуючи проти позову, представник відповідачів зазначив, що Запорізька міська рада та виконавчий комітет Запорізької міської ради не є балансоутримувачами зелених насаджень на бульварі Шевченка та прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 . На підтвердження своїх доводів представник відповідачів надав суду копію рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.04.2011 № 188/60, яким доручено відділу комунального господарства Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради передати, а районній адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району прийняти в оперативне управління майно комунальної власності згідно з додатками 1 3 до рішення, зокрема дерева по бульвару Шевченка (від вул. Патріотичної до вул. Тбіліської) з інвентарним номером 10800376.

Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району повідомлено, що дерево, яке 15.04.2024 впало на припарковані автомобілі позивачів, знаходиться у дворі будинку АДРЕСА_2 . Дерева на прибудинковій території будинків по бульвару Шевченка в оперативне управління районної адміністрації не передавались та на балансі районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району не перебувають. Відповідні акти приймання-передачі дерев за вказаною адресою не складалися. Згідно з рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.04.2011 № 188/60 за актом приймання-передачі основних засобів здавачем Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради одержувачу районній адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району було передано дерева по бульвару Шевченка, розташовані між проїзною частиною доріг загального користування та тротуаром. На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 03.11.2023 № 627/5 за актом приймання-передачі основних засобів від 16.12.2023 дерева по бул. Шевченка були передані в господарське відання КРБП «Зеленбуд».

З наданого районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району акта приймання-передачі основних засобів вбачається, що відділ комунального господарства Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради на виконання рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.04.2011 № 188/60 передав районній адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району дерева (іва, сосна, акація, тополь) з інвентарним номером 10800319 у кількості 1040 одиниць, розташовані на бульварі Шевченка.

На виконання наказу Міністерства фінансів України від 21.12.2026 № 1127 районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району були внесені зміни в інвентарні номери, а саме змінено інвентарний номер основного засобу Дерева по бульвару Шевченка з 10800319 на 101761/021.

16.12.2023 року 639 одиниць дерев були передані районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району Комунальному ремонтно-будівельному підприємству «Зеленбуд» (далі КРБП «Зеленбуд»), що підтверджується актом приймання-передачі основних засобів від 16.12.2023 № 45.

Згідно інвентарної картки обліку об`єкта основних засобів від 01.09.2024 в оперативному управлінні районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району перебувають 396 одиниць дерев по бульвару Шевченка, розташованих між проїзною частиною доріг загального користування та тротуаром.

Листом від 24.12.2024 КРБП «Зеленбуд» повідомило позивачеві ОСОБА_1 , що дерево у дворі будинку за адресою АДРЕСА_2 , в господарське відання підприємства не передавалося. Договору на обслуговування прибудинкової території житлового будинку АДРЕСА_2 підприємство не укладало.

Листом від 01.05.2024 Комунальне підприємство «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради повідомило позивачеві ОСОБА_1 , що на балансі підприємства зелених насаджень не значиться.

З листа Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 17.12.2024 вбачається, що станом на 31.12.2012 земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , не сформована та не зареєстрована, кадастровий номер відсутній.

Згідно відомостей, що містяться на порталі https://kadastr.live, земельна ділянка під будинком АДРЕСА_2 та навколо нього не сформована.

Будь яких документів, які містять інформацію щодо визначення меж прибудинкової території будинку АДРЕСА_2 (державного акта на право постійного користування землею, плану-схеми, кадастрового плану, акту визначення меж земельної ділянки тощо), сторонами надано не було.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду, що вищезазначена земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя, а розташовані на ній зелені насадження, зокрема дерево, яке 15.04.2024 впало на автомобілі позивачів, жодній особі в оперативне управління або господарське відання не передавалося.

Далі, лист Запорізького обласного центру з гідрометеорології від 02.10.2024 містить загальну інформацію про погодні умови у м. Запоріжжя 15 квітня 2024 року, які спостерігалися в районі Дніпровської ГЕС. Також в листі міститься припущення, що шквали, грози та зливи, які носять локальний характер, при синоптичній ситуації, що були зафіксовані в районі Дніпровської ГЕС, могли спостерігатися у будь-якому місці на території м. Запоріжжя. Інтенсивність опадів та швидкість вітру могли досягти критеріїв стихійного метеорологічного явища, зумовлюючи падіння зламаних гілок дерев або самих дерев.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Пунктом 7 частини першої статті 17 Закону України від 06 вересня 2005 року № 2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» (далі Закон № 2807-IV) визначено, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Згідно зі статтею 25 Закону № 2807-IV утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.

Відповідно до частини п`ятої статті 24 Закону № 2807-IV посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що саме потерпілий має довести належними та допустимими доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За приписами частин першої та другої статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Пунктом 5 частини другої статті 10 Закону № 2807-IV передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Відповідно до частин першої, третьої статті 15 Закону № 2807-IV органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування за поданням підприємства чи балансоутримувача щорічно затверджує заходи з утримання та ремонту об`єкта благоустрою державної або комунальної власності на наступний рік та передбачає кошти на виконання цих заходів. Орган державної влади та орган місцевого самоврядування, підприємство та балансоутримувач несуть відповідальність за виконання затверджених заходів у повному обсязі.

Згідно з частиною сьомою статті 28 Закону № 2807-IV правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

Пунктом 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.

Відповідно до пункту 5.5 Правил відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Підпунктом 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Відповідно до п. 5.8 Правил, догляд за зеленими насадженнями на вулицях, площах, бульварах, майданах повинен проводитися спеціалізованими підприємствами, організаціями зеленого господарства, які укомплектовані спеціальною технікою та механізмами, кваліфікованими спеціалістами, на умовах договору з балансоутримувачем.

Згідно розділу 12 Правил з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюються їх загальні, часткові та позачергові огляди. Загальні огляди проводяться двічі на рік - навесні та восени. При загальному огляді обстежуються усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому - лише окремі елементи. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо. Огляд проводять: балансоутримувач об`єкта, власник чи користувач земельної ділянки, а за даними обстежень складають відповідні акти.

Згідно п. 5.2 Положення про систему моніторингу зелених насаджень у містах і селищах міського типу України, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 04.08.2008 року № 240, з метою контролю за станом зелених насаджень міст та селищ міського типу балансоутримувач об`єкта благоустрою зеленого господарства здійснює їх загальні, часткові та позачергові огляди.

Загальні огляди проводяться двічі на рік - навесні та восени. Під час загального огляду обстежують усі елементи, а під час часткового - лише окремі елементи об`єктів благоустрою зеленого господарства. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 № 76, прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Статтею 42 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації (ч. 4 ст. 42 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 Земельного кодексу України).

Визначення поняття «документація із землеустрою (землевпорядна документація)» наведено в абз. 4 ст. 1 Закону України «Про землеустрій» - це затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За нормою ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з п.п. 7 п. «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: організація благоустрою населених пунктів; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій; організація озеленення; охорона зелених насаджень і водойм тощо.

Тобто, до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень.

Статтею 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Фінансування місцевих програм з благоустрою населених пунктів проводиться за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» облік зелених насаджень проводиться органами місцевого самоврядування.

Покладаючи на Запорізьку міську раду обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачам майнової шкоди, суд першої інстанції врахував, що дерево, що впало на належні позивачам автомобілі, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та виходив із відсутності даних, що дане дерево відповідно до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебувало на балансовому обліку будь-якої іншої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 04.09.2019 року по справі № 200/22129/16-ц (провадження №61-43478св18).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи викладені норми права, а також встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно визначена особа, яка має нести відповідальність за спричинену шкоду, є неспроможними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що Запорізькою міською радою не належно виконувалися обов`язки з утримання зелених насаджень, здійснювався неналежний контроль за станом благоустрою, що призвело до падіння дерева і пошкодження транспортних засобів позивачів та заподіяння матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

За своїм змістом доводи апеляційної скарги щодо пред`явлення позову до неналежного відповідача, не доведення наявності складових елементів деліктного зобов`язання, не врахування судом вини самих позивачів у настанні події, зводяться до повторення заперечень проти позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги про недоведеність завдання позивачам моральної шкоди, її розміру, апеляційний суд вважає їх неспроможними.

Так, Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 вказаної Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007).

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Судом першої інстанції враховано факт, що у зв`язку з пошкодженням належних позивачам транспортних засобів в результаті падіння дерева, їм була завдана моральна шкода, яка полягає у переживаннях, пов`язаних з порушенням їх права власності, що вочевидь вимагало непередбачуваних витрат, неможливість використання транспортних засобів за призначенням, що, в свою чергу, створює незручності у вирішенні побутових та робочих питань, змінило звичайний та зручний спосіб їх пересування.

За таких обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи всі обставини по справі, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір завданої позивачам моральної шкоди, яка підлягає стягненню на їх користь, є розумним, співмірним та справедливим.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу", про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс).

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Верховний Суд у постановах від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17 (провадження № 61-11991св20) та від 26 січня 2022 року у справі № 127/1415/20 (провадження № 61-878св21) дійшов висновків, що: «втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України».

Згідно з вимогами статей 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторони зробили про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

З огляду на вказану норму закону, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів.

Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасниками витрат на професійну правничу допомогу.

Системний аналіз вказаних норм процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що клопотання (заява) про орієнтований розмір витрат на правову допомогу в суді першої інстанції може бути заявлено (подано) на будь-якій стадії судового процесу (як в позовній заяві, так і окремо заявою (клопотання), але за умови до закінчення судових дебатів.

Подібні за змістом висновки зроблено у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі № 357/9482/21 (провадження № 61-12596 св 22).

Отже, з урахуванням обґрунтувань стягнення витрат на професійну правничу допомогу та доданих документів, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для позивачів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду про стягнення з Запорізької міської ради на користь кожного позивача по 10 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції. Розмір понесених витрат на таку суму відповідає принципу співмірності зі складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника Запорізької міської ради Михайловського Дмитра Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 19 травня 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко