ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року місто Чернівці справа №724/4104/24

провадження №22-ц/822/439/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Скулеба А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ІНФОРМАЦІЯ_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Біла Уляна Михайлівна на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 березня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання членом сім`ї загиблого військовослужбовця, головуючий в суді першої інстанції суддя Скрипник С.М.,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання членом сім`ї загиблого військовослужбовця.

Посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 під час захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації у населеному пункті с.Королівка Бучанського району Київської області загинув військовослужбовець, солдат, призваний по мобілізації, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Причиною смерті ОСОБА_3 стали травми шиї, органів грудної клітки, живота, внаслідок військових дій. Відповідно до сповіщення солдат ОСОБА_3 , героїчно загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок вогнепального поранення. Це сповіщення є документом для порушення клопотання про призначення пенсії (допомоги) і надання пільг, установлених законодавством України.

Позивачка є рідною сестрою ОСОБА_3 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження.

У зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 позивачка, яка є рідною сестрою загиблого, та членом його сім`ї в розумінні статті 3 Сімейного кодексу України (як особа, яка проживала разом із загиблим, мала спільний побут, взаємні права та обов`язки, і відповідно була членом його сім`ї), звернулася до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів №168 від 28 лютого 2022 року, та статті 16-1 Закону України № 2011 -XII, проте рішенням Міністерства оборони України № 71 від 20 травня 2022 року повернуто на доопрацювання заяву з документами та визначено необхідність долучити до заяви документи, які підтверджують, що позивачка є членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 .

Також зазначає, що в сім`ї загиблого ОСОБА_3 було п`ятеро дітей: окрім позивачки ОСОБА_3 мав сестер ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , брата ОСОБА_6 . Вони мали дружну сім`ю, жили в будинку по АДРЕСА_1 . В дорослому віці всі інші, окрім позивачки та загиблого, створили власні сім`ї, та переїхали проживати на інші адреси.

Згодом батьки позивачки та загиблого померли, і в батьківському будинку залишилися проживати позивачка з братом ОСОБА_3 , які проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. ОСОБА_3 дуже любив сестру, турбувався про неї.

У квітні 2021 року брат позивачки одружився на ОСОБА_2 і його дружина переїхала жити у цей будинок, а у червні 2021 році у них народився син ОСОБА_7 . Проте це не змінило відносин між позивачкою та її братом, вони і далі продовжувала проживати однією сім`єю із братом, його дружиною, і малолітньою дитиною, вели спільне господарство, мали теплі сімейні стосунки. При цьому брат завжди опікувався позивачкою та фінансово утримував її, адже вона майже ніколи не працювала, і відповідно не мала власних доходів, та важко адаптується в соціальному житті, оскільки має проблеми із психічним та метальним здоров`ям, які з плином часу прогресували.

У 2022 році позивач була взята на облік до лікаря-психіатра та поставлений діагноз легка розумова відсталість з порушенням поведінки та емоцій.

Незважаючи на вік, позивачка не створила власної сім`ї, дітей не має, все життя прожила в батьківській хаті, вона не здатна вести повноцінне соціальне життя з описаних вище причин, а тому брат вважав обов`язком опікуватися нею.

Посилаючись на норми права а також те, що позивачка не має іншої можливості підтвердити факт того, що вона та її брат, який загинув, були членами сім`ї, і при цьому встановлення цього факту породжує юридичні наслідки для неї, оскільки, з таким фактом законодавство пов`язує можливість реалізації її прав на призначення одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Йовдій Дмитро Васильович, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання членом сім`ї загиблого військовослужбовця - задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зі своїм братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , членом сім`ї її брата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Повний текст рішення складено судом 14 березня 2025 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Біла У.М. подала апеляційну скаргу, в якій, вказала, що у рішенні суду наведені взаємовиключні висновки, оскільки у матеріалах справи містяться беззаперечні докази на підтвердження того факту, що до загибелі брата, ОСОБА_1 була повністю працездатною та забезпечувала себе самостійно, а тому жодного обов`язку опікуватися нею ані у брата, ані у інших осіб не було та не могло бути.

Крім того, висновок про те, що у покійного ОСОБА_3 був обов`язок опікуватися сестрою через її психічне захворювання немає жодного підтвердження, оскільки, як зазначалося вище, із наданих позивачем медичних документів вбачається, що відповідні проблеми зі здоров`ям у позивачки виникли вже після загибелі ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 перебував у шлюбі із ОСОБА_2 , із якою виховував малолітнього сина, тобто він також мав власну сім`ю, не говорячи вже про те, що обов`язок опікуватися сестрою, яка є повнолітньою, дієздатною та працездатною особою, міг би виникнути виключно шляхом визнання ОСОБА_1 недієздатною та призначення їй опікуна - ОСОБА_3 .

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване виключно шляхом спростування відповідачем обґрунтованості позиції позивача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Вказує, що позивач не підтвердила належними та допустимими доказами, що вона та загиблий мали спільний бюджет, спільне харчування, придбавали майно для спільного користування, обидва приймали участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, між ними існували усні чи письмові домовленості про порядок користування житловим приміщенням та інші обставини.

Так, у матеріалах даної справи також відсутні які-небудь спільні фотографії позивачки із братом, так само як і відсутні докази на підтвердження ведення спільного господарства, побуту, бюджету, здійснення ремонту в житлі тощо.

Матеріалами справи підтверджується, що з 16 травня 2007 рогку по 28 вересня 2021 року ОСОБА_1 була працевлаштована у КЗ «Хотинський заклад загальної середньої освіти № 2» м.Хотин, Дністровського району, Чернівецької області, а 18 березня 2022 року зверталася до служби зайнятості і їй було надано консультацію з працевлаштування без реєстрації статусу безробітної.

При цьому, якщо б позивачкою справді опікувався брат, як це констатовано рішенням суду, то ОСОБА_1 не мала би потреби звертатися за консультацією з працевлаштування через такий короткий проміжок часу після звільнення із роботи.

Отже, матеріалами справи підтверджується той факт, що ОСОБА_1 є повністю працездатною особою та більшу частину свого життя отримувала самостійний дохід у м. Хотин, який міг повністю забезпечити нормальні умови життя.

Крім наведеного, твердження про те, що у позивачки «наявні проблеми із психічним та ментальним здоров`ям» не лише не входять до предмету доказування, а й знайшли своє підтвердження тільки з 31 травня 2022 року, в той час як ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто ще за два місяці до цього, а про загибель військовослужбовця була оповіщена лише його дружина - ОСОБА_2 , водночас як позивачку оповіщено не було.

Відповідна обставина підтверджує, що під час мобілізації військовослужбовець нічого не зазначав про позивачку як про свого члена сім`ї, а тому встановлення судом факту їхнього спільного проживання спотворює дійсні обставини справи та волю загиблого військовослужбовця.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Йовдій Д.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вказав, що в матеріалах справи міститься акт Рукшинської сільської ради Дністровського району від 20 листопада 2023 року, яким підтверджено, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно до моменту смерті був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 разом із своєю дружиною ОСОБА_2 , сином ОСОБА_7 , сестрою ОСОБА_1 , вели спільне господарство.

Окрім акту, проживання позивачки із загиблим братом також підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою, виданою виконкомом Рукшинської сільської ради за вих. №116 від 05 квітня 2024 року з якої вбачається, що покійний ОСОБА_3 по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживав та був прописаний в АДРЕСА_1 і на день його смерті у даному господарстві були прописані та проживали ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 .

При цьому посилання відповідачки на те, що позивачка працювала та могла себе забезпечити, не спростовують обставин про проживання позивачки із покійним братом однією сім`єю, адже предметом даного позову є встановлення факту проживання однією сім`єю, а не перебування позивачки на утриманні брата.

Варто звернути окрему увагу на наявні в матеріалах справи довідки КНП «Хотинська багатопрофільна лікарня» від 05 квітня 2024 року за вих. №5, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2022 року з діагнозом: «Легка розумова відсталість з порушенням поведінки та емоцій F 70.0», а також виписку з медичної карти хворого ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікування з 31 травня 2022 року по 17 червня 2022 року.

Межі розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , з 01 червня 1996 року (а.с.12).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 27 липня 1974 року вбачається, що батьками ОСОБА_1 записані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.13).

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України за №3 від 07 квітня 2022 року підтверджено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 записані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.14-15).

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого 30 березня 2022 року підтверджено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Королівка Бучанського району Київської області (а.с.16).

Копією лікарського свідоцтва про смерть №537 від 26 березня 2022 року підтверджено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті травми шиї, органів грудної клітки та живота (а.с.17-18).

З копії повідомлення про смерть, адресоване ОСОБА_2 , вбачається, що солдат ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок вогнепального поранення отриманого в бою з російським окупантами, його смерть пов`язана із захистом Батьківщини (а.с.19).

Як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20 лютого 2022 року за №71 повернуто на доопрацювання заяву з документами ОСОБА_1 стосовно призначення одноразової грошової допомоги внаслідок загибелі військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_3 , оскільки відсутні документи на підтвердження факту, що ОСОБА_1 є членом сім`ї загиблого військовослужбовця (а.с.20).

Актом Рукшинської сільської ради Дністровського району від 20 листопада 2023 року підтверджено, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно до моменту смерті був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 разом із своєю дружиною ОСОБА_2 , сином ОСОБА_7 , сестрою ОСОБА_1 , вели спільне господарство (а.с.21).

З довідки виданої виконкомом Рукшинської сільської ради за вих. №116 від 05 квітня 2024 року вбачається, що покійний ОСОБА_3 по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживав та був прописаний в АДРЕСА_1 і на день його смерті у даному господарстві були прописані та проживали ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 (а.с.22).

З довідки КНП «Хотинська багатопрофільна лікарня» від 05 квітня 2024 року за вих.№5 вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2022 року з діагнозом: F70.1 (а.с.25).

З довідки ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» Поліклінічне відділення від 11 червня 2024 року за вих.№608 вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 лікувалася стаціонарно з 31 травня 2022 року по 17 червня 2022 року з діагнозом: легка розумова відсталість з порушенням поведінки та елюзій F70.0 (а.с.26).

З довідки виданої першим заступником міського голови Д.М. Білецьким, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працювала в КЗ «Хотинський ЗЗСО №2» на посаді технічного працівника та звільнена з посади 28 вересня 2021року, та зазначено середній заробіток за 2021 рік в розмірі 6872,13 грн. (а.с.54).

У відповіді на адвокатський запит начальником Хотинського управління Дністровської філії Чернівецького обласного центру зайнятості А.Бринь надано інформацію, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в Хотинському РЦЗ з 04 березня 2004 року по 18 березня 2005 року в статусі безробітної та отримувала допомогу по безробіттю (а.с.54 на звороті).

Довідкою виданою Чепоніською гімназією Дністровського району за №103 від 17 грудня 2024 року підтверджується, що син ОСОБА_2 - ОСОБА_10 дійсно навчався у даному закладі у 1-2 класі з 01 вересня 2020 року по 03 серпня 2022 року, ОСОБА_3 цікавився життям ОСОБА_11 , відвідував батьківські збори (а.с.55).

З відомостей наданих Центром обробки інформації ДПС України за вих. №19/5879-25 від 21 січня 2025 року встановлено що ОСОБА_1 перетинала державний кордон 09 листопада 2021 року та 08 січня 2022 року (а.с.81).

У архівних довідках наданих КУ «Хотинський трудовий архів» на адвокатський запит наявна інформація про період роботи ОСОБА_1 в КЗ «Хотинський заклад загальної середньої освіти №2», а саме з 16 травня 2007 року по день звільнення 28 вересня 2021 року, а також надані відомості про розмір отримуваної заробітної плати за період роботи (а.с.94, 95).

Доводи та мотиви апеляційного суду та застосовані норми права переглядаючи основне рішення

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що надані заявницею та її представником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують юридичний факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків між нею та її загиблим братом ОСОБА_3 , встановлення якого є необхідним для отримання заявниці одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця.

З огляду на наведені вище приписи законодавства, враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, які підтверджують спільне проживання заявниці та її загиблого брата ОСОБА_3 , наявність між ними спільного побуту, взаємних прав та обов`язків суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю та про визнання заявниці членом сім`ї брата ОСОБА_3 станом на день його смерті.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступним підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-ХІІ) у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції на дату смерті військовослужбовця - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції на дату смерті військовослужбовця - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

Тобто подія смерті військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби і подія смерті військовослужбовця під час проходження військової служби є визначеними законом підставами для призначення допомоги.

Указана одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби.

Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначено у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції на дату смерті військовослужбовця - ІНФОРМАЦІЯ_2 ). За приписами вказаної норми у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168) у редакції на дату смерті військовослужбовця) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у 16-1 Закону № 2011-XII. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

У статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції станом на 23 березня 2022 року), одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Необхідно врахувати правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу. Такий статус впливає на можливість реалізації заявницею прав у сфері соціального забезпечення.

У справі, що переглядається, встановлено, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків як сестри зі своїм братом ОСОБА_3 , станом на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначала, що встановлення такого факту необхідне їй для реалізації нею можливості користуватися соціально-економічними пільгами та гарантіями, передбаченими для членів сімей загиблих (померлих) військовослужбовців.

Обґрунтовуючи заявлену вимогу, заявниця вказувала, що маючи з братом кровне споріднення та ведучи спільне господарство (побут), проживала з ним, мала з ним взаємні права та обов`язки, у зв`язку із чим вважає себе членом його сім`ї.

На дату виникнення спірних правовідносин для досягнення такої мети, як отримання повнолітньою сестрою загиблого військовослужбовця одноразової виплати відповідно до положень Постанови № 168, статті 16-1 Закону № 2011-XII, підлягав установленню факт того, чи є повнолітня сестра членом сім`ї померлого військовослужбовця.

Згідно із статтею 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини (Постанова Верховного Суду від 15 серпня 2020 року у справі № 588/350/15).

За статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Як визначено у статтях 77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша - третя статті 89 ЦПК України).

У справі що переглядається встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_3 були рідними братом та сестрою.

Суд першої інстанції розглядаючи даний позов прийшов до висновку, що ОСОБА_1 та її брат ОСОБА_3 були зареєстровані та проживали за однією адресою, мали спільний побут та приймали спільну участь в утриманні майна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї, але визначає указані вище критерії, за наявності яких особи складають сім`ю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту належності особи до членів сім`ї військовослужбовця, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

На підтвердження своїх вимог позивачка до суду першої інстанції надала документи, які вказують на кровну спорідненість загиблого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як рідних брата та сестри, докази реєстрації їх місця проживання за однією адресою, документи, які свідчать про те, що брат опікувався своєю сестрою.

Зокрема, актом Рукшинської сільської ради Дністровського району від 20 листопада 2023 року підтверджено, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно до моменту смерті був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 разом із своєю дружиною ОСОБА_2 , сином ОСОБА_7 та сестрою ОСОБА_1 , вели спільне господарство (а.с.21).

З довідки виданої виконкомом Рукшинської сільської ради за вих. №116 від 05 квітня 2024 року вбачається, що покійний ОСОБА_3 по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживав та був прописаний в АДРЕСА_1 і на день його смерті у даному господарстві були прописані та проживали ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 (а.с.22).

Також встановлено, що сестра покійного не мала власної сім`ї, дітей, а також те, що вона з дитинства хворіє.

Зокрема, з довідки КНП «Хотинська багатопрофільна лікарня» від 05 квітня 2024 року за вих.№5 вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2022 року з діагнозом: F70.1 (а.с.25).

З довідки ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» Поліклінічне відділення від 11 червня 2024 року за вих.№608 вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 лікувалася стаціонарно з 31 травня 2022 року по 17 червня 2022 року з діагнозом: легка розумова відсталість з порушенням поведінки та елюзій F70.0 (а.с.26).

Крім того, під час судового розгляду в суді першої інстанції були допитані свідки, які також підтвердили, що позивачка з дитинства хворіла, школу не закінчувала, та те що покійний брат ОСОБА_3 дійсно з хворою сестрою разом проживав та нею постійно опікувався.

Зокрема, свідок ОСОБА_5 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідома не правдивих показів, в судовому засіданні надала пояснення, в яких зазначила що вона є рідною сестрою позивачки, проживають по сусідству, неприязних відносин з відповідачкою не має, вони взагалі не спілкуються. Сестра ОСОБА_12 , тобто позивачка хворіє з дитинства має розумову відсталість, закінчила лише три класи так як далі продовжувати вчитися вона не могла. Інвалідність сестрі не встановлювали, щоб не цькували інші діти. Вона з братом проживала разом завжди, він постійно опікувався нею, турбувався. У 2007 році дуже важко захворіла їхня мама, вони всі її лікували, брат ОСОБА_13 тоді був студентом і ми всі оплачували йому навчання, спочатку проживали в м. Хотині, а коли померла бабуся вони переїхали жити в село Чепоноси, у них в сім`ї між ним завжди були хороші відносини, навіть коли ОСОБА_13 захотів прописати Таню, свою дружину з її дитиною, ОСОБА_12 надала свою згоду, а зараз залишилася без будинку. Ми ще спочатку домовилися, що ОСОБА_14 отримує виплати за брата, а хата в селі Чепоноси залишається Мар`яні, але вона так не зробила, і тепер хвора сестра залишалася без будинку.

Свідок ОСОБА_15 будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідома не правдивих показів, та за відмову від дачі показів, в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству із ОСОБА_16 , яку знає дуже добре, так як вони виросли разом, товаришували. Може підтвердити, що ОСОБА_12 із братом жили добре, дружньо, він її забезпечував, так як сама вона не могла ніде працювати через свою хворобу, вона має психічні розлади, часто буває агресивна, не контрольована, тому ОСОБА_17 повинен був постійно за нею наглядати.

З огляду на викладене колегія суддів прийшла до висновку, що матеріалами справи, а також показами свідків підтверджено факт того, що ОСОБА_1 спільно проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставини справи встановлені судом першої інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто місцевий суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують факт, що має юридичне значення.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність заявницею факту проживання разом зі своїм братом однією сім`єю, ведення спільного господарства та те, що вони були пов`язані спільним побутом.

З таким висновком суду погоджується і апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

При цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги щодо оскарження основного рішення не спростовують висновків суду, рішення суду щодо позовних вимог ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Біла Уляна Михайлівна - залишити без задоволення.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено судом 22 травня 2025 року.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк