Справа №2-104/10
Провадження №6/516/5/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 рокум.Теплодар

Теплодарський міський суд Одеської області

у складі: судді Под`ячевої І.Д.

при секретарі Прущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» про заміну стягувача у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

в с т а н о в и в:

ТОВ «Укрдебт плюс» звернулось до суду з заявою про заміну стягувача ПАТ «Дельта банк» на його правонаступника ТОВ «Укрдебт плюс» у цивільній справі № 2-104/10 з виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»: за кредитним договором № 2887-08 ОФН 0) від 27.07.2005 р. суму заборгованості за кредитом - 87476,83 грн., суму заборгованості по процентам за користування кредитом - 29485,25 грн., суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом -10251,66 грн., суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 16607,12 грн..; за договором про надання споживчого кредиту №0 від 03.11.2006р. суму заборгованості за кредитом - 104034,92 грн., суму заборгованості по процентам за користування кредитом - 42113,35 грн., суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 7279,22 грн., суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 6453,53 грн..

В обґрунтування наявності підстав для заміни стягувача, заявником зазначено, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20.04.2011 року рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 20.10.2010 року у справі №2-104/10 було змінено та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено: стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку за кредитним договором №0 (2887-08 ОФ Н) від 27.07.2005 року: -суму заборгованості за кредитом - 87476,83 грн.; суму заборгованості по процентам за користування кредитом - 29485,25 грн.: суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 10251,66 гривень; суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 16607,12 гривень; за договором про надання споживчого кредиту №0 від 03.11.2006 року: суму заборгованості за кредитом - 104034,92 гривень; суму заборгованості по процентам за користування кредитом 42113,35 гривень; суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 7279,22 гривень; суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 6453,53 гривень.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ГІАТ «Дельта Банк» своє право вимоги заборгованості за Договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором №0 (2887-08 ОФ Н) від 27.07.2005 року та Договором про надання: споживчого кредиту № 0 від 03 листопада 2006 року, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , а також договорами забезпечення до них.

Ухвалою Теплодарського міського суду Одеської області від 15.01.2013 року у справі №1530/369/12 задоволено заяву ПАТ «Дельта банк» про заміну сторони виконавчого провадження, замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-104/10р.

13.05.2020 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Укрдебт плюс» був укладений Договір про відступлення прав вимоги №2244/К. За цим Договором в порядку та на умовах, визначених ним, АТ «ДЕЛЬТА БАНК», відступило ТОВ «Укрдебт плюс» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.

Згідно вказаного договору, ТОВ «Укрдебт плюс» набуло право вимоги, в тому числі за Кредитним договором №0 (2887-08 ОФ Н) від 27.07.2005 року, Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03 листопада 2006 року, а також за договорами забезпечення до них.

Таким чином, кредитора за Кредитним договором №0 (2887-08 ОФ Н) від 27.07.2005 року, Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03 листопада 2006 року, які було укладено з ОСОБА_1 , за Договором поруки № 2887-08 від 27 липня 2005 року, який було укладено з ОСОБА_2 . Договором поруки № 56694 від 03 листопада 2006 року, який було укладено з ОСОБА_3 , а також Договором поруки №56517 від 03 листопада 2006 року, який було укладено з ОСОБА_2 , було змінено з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Укрдебт плюс».

Заява про заміну стягувача відповідає належному та ефективному способу захисту майнових прав та інтересів заявника, оскільки надасть йому можливість реалізовувати свої процесуальні права, визначені ст. 43 ЦПК України, зокрема, ознайомлюватись з матеріалами справи №2-104/10, робити з неї витяги, копії, одержати копії судових рішень у справі, тощо, а також в подальшому вжити заходів для звернення судового рішення до виконання.

У справі №2-104/10 видавались виконавчі листи, однак виконавчі провадження були закінчені, при цьому у ТОВ «Укрдебт плюс» оригінали зазначених виконавчих листів відсутні та йому не передавались від ПАТ «Дельта Банк», а тому заміна учасника даної справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України.

Без заміни сторони Стягувача у справі, ТОВ «Укрдебт плюс» не може реалізовувати свої права, що гарантовані законодавством України, зокрема, враховуючи, що станом на дату звернення з даною заявою рішення Апеляційного суду Одеської області від 20.04.2011 року у справі №2-104/10 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість по Кредитному договору №1 та Кредитному договору №2 - не виконано, а зобов`язання боржників продовжують діяти й на момент звернення до суду, тому Товариство у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, має на меті захистити свої майнові права та інтереси, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржників за користування ними утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, шляхом пред`явлення відповідної позовної заяви до боржників. За таких обставин, представник товариства вважає, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони у справі відповідно до ст. 55 ЦПК України відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України.

Представник заявника звернувся до суду із заявою про розгляд заяви за їх відсутності на задоволенні заяви наполягають.

ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення заяви ТОВ «Укрдебт плюс» з підстав зазначених в запереченнях від 14 квітня 2025 року. Так, сторона боржника послалась на позицію викладену ВП ВС у постанові від 08 лютого 2022 року справа № 2-7763/10, згідно якої Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом…….Також питання про наявність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачі його дубліката чи інших процесуальних питань, які стосуються процедури пред`явлення виконавчого документа до виконання, пов`язані з процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні як юридичному процесі в силу умов ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», а з процесуальним правонаступництвом, передбаченим статтею 55 ЦПК України, - в силу другої частини цієї статті. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. В даному випадку строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання рішення суду яке набрало законної сили сплив. На сьогоднішній день відсутні будь-які виконавчі провадження з виконання виконавчих листів, виданих у даній справі. При цьому, представник боржника звертаю увагу на те, що заявник вказаує, що їм було передано право вимоги ще 13.05.2020 року. З вказаного часу пройшло майже 5 (п`ять) років, і за весь цей час заявник із заявами про відкриття виконавчого провадження, заміну стягувача та/чи сторони виконавчого провадження, видачу дублікатів виконавчих листів та інше не звертався. Також, заявник не зазначив про поновлення їм строку звернення із виконавчим листом для примусового виконання, як того вимагає Закон, а тому відсутні підстави для задоволення зави ТОВ «Укрдебт плюс».

Суд розглянувши заяву та додані до неї документи, заслухавши боржника та його представника, приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення заяви ТОВ «Укрдебт плюс».

Так, 27» липня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого було ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 0 (2887-08 ОФ Н) (далі - Кредитний договір 1), відповідно до якого АКІБ «УкрСиббанк» надав позичальниці кредит в сумі 13000,00 доларів США. а позичальниця зобов`язалась сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит у повному обсязі.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 1 27 липня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 2887-08 від 27 липня 2005 року (далі - Договір поруки 1), за умовами якого ОСОБА_2 , зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань перед Кредитором в повному обсязі., що виникають з Кредитного договору І.

Відповідно до п. 1.4. Договору поруки 1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідають перед кредитором солідарно.

Окрім того, «03» листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого було ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - Кредитний договір 2). відповідно до якого АКІБ «УкрСиббанк» надав позичальниці кредит в сумі 15000,00 доларів США., а позичальниця зобов`язалась сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит у повному обсязі.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 2 03 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки № 56694 від 03 листопада 2006 року (далі - Договір поруки 2), а також 03 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №56517 від 03 листопада 2006 року (далі - Договір поруки 3), за умовами яких ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов`язались перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань перед Кредитором з повному обсязі, що виникають з Кредитного договору № 2.

Відповідно до пунктів п 1 .4. Договору поруки 2 та Договору поруки 3 ОСОБА_3 . ОСОБА_2 . ОСОБА_1 відповідають перед кредитором солідарно.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20.04.2011 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено: стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку за кредитним договором №0 (2887-08 ОФ Н) від 27.07.2005 року: суму заборгованості за кредитом - 87476,83 грн.; суму заборгованості по процентам за користування кредитом - 29485,25 грн.: суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 10251,66 гривень; суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 16607,12 гривень; за договором про надання споживчого кредиту №0 від 03.11.2006 року: суму заборгованості за кредитом - 104034,92 гривень; суму заборгованості по процентам за користування кредитом 42113,35 гривень; суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 7279,22 гривень; суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 6453,53 гривень.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» своє право вимоги заборгованості за Договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором №0 (2887-08 ОФ Н) від 27.07.2005 року та Договором про надання: споживчого кредиту № 0 від 03 листопада 2006 року, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , а також договорами забезпечення до них.

Ухвалою Теплодарського міського суду Одеської області від 15.01.2013 року у справі №1530/369/12 задоволено заяву ПАТ «Дельта банк» про заміну сторони виконавчого провадження, замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-104/10р. виданого 24.06.2011 року Тєпдодарським міським судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно боргу в загальному розмірі 303701.88 гривень, - з ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника - ПАТ «Дельта банк».

13.05.2020 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Укрдебт плюс» був укладений Договір про відступлення прав вимоги №2244/К. За цим Договором в порядку та на умовах, визначених ним, АТ «ДЕЛЬТА БАНК», відступило ТОВ «Укрдебт плюс» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.

Згідно вказаного договору, ТОВ «Укрдебт плюс» набуло право вимоги, в тому числі за Кредитним договором №0 (2887-08 ОФ Н) від 27.07.2005 року, Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03 листопада 2006 року, а також за договорами забезпечення до них.

На підставі рішення апеляційного суду було видано у справі три виконавчих листа, які первинним кредитором було звернуто до виконання та виконавчою службою було відкрито три виконавчі провадження № 28566508, № 28564040, № 28566508.

Постановами від 07 грудня 2011 року, 24 грудня 2012 року, 05 березня 2012 року виконавчі листи було повернуто стягувачу, тобто ПАТ «УкрСиббанк». (т. 3 а.с. 201-203).

Після заміни сторони виконавчого провадження ухвалою суду у 2013 році, АТ «Дельта Банк» не зверталось із виконавчими листами до виконавчої служби щодо примусового виконання рішення.

Відповідно до постанов державного виконавця строк звернення виконавчих листів до виконання становить 24 грудня 2013 року по виконавчому листу відносно ОСОБА_1 , 05 березня 2013 року по виконавчому листу відносно ОСОБА_3 та 07 грудня 2012 року по виконавчому листу відносно ОСОБА_2

ТОВ «Укрдебт плюс» в заяві про заміну стягувача посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 та постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10.

Так, заявник з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду вважає, що оскільки рішення суду станом на 2025 рік не виконано, товариство є правонаступником згідно договору відступлення прав вимоги, виконавче провадження не відкрито, а тому заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України.

Одночасно в заяві товариством зазначено, що в розпорядженні товариства оригінали виконавчих листів відсутні та метою звернення до суду із заявою про заміну стягувача є подальше звернення до суду із позовом про стягнення з боржників суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, відповідно до положень ст. 625 ЦК України.

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (частина перша статті 55 ЦПК України).

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частини перша, друга-п`ята статті 442 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 201/16014/13-ц (провадження № 61-9098сво20) вказано, що: «підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Таким чином, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.

Тобто, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197 цс 21) зазначено, що: «на стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України.

У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Станом на 2011 рік виконавче провадження здійснювалось на підставі Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, в редакції чинній станом на 2011-2012 роки.

Відповідно до ст. 8 зазначеного Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. (стаття 22 Закону)

Підстави повернення виконавчого документа стягувачеві визначені у частині першій статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», так виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 вказаного Закону).

Так, судом встановлено, що виконавчі листи первинному кредитору ПАТ «УкрСиббанк» було повернуто: щодо боржника ОСОБА_2 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону, тобто у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; щодо боржника ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону, тобто стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; щодо боржника ОСОБА_3 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону, тобто стягувач перешкоджав провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Згідно відповіді Біляївського відділу ДВС в Одеському районі Одеської області від 12 травня 2025 року у період з 01 січня 2013 року по теперішній час, виконавчі листи за № 2-104/10, видані Теплодарським міським судом Одеської області про стягнення заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк» та/або АТ «Дельта Банк» до Біляївського відділу ДВС не надходили та на примусовому виконанні не перебували.

Згідно постанов державного виконавця, якими повернуто виконавчі листи первинному стягувачу, строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, самий пізній 2013 рік.

Таким чином строк пред`явлення виконавчих листів до виконання сплив станом на 2025 рік.

Так, згідно позиції Великої Палати ВС, викладеної в постанові від 08 лютого 2022 року

«Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону про виконавче провадження).

Частина четверта статті 4 Закону про виконавче провадження регулює питання повернення виконавчого документа стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Зокрема, однією з підстав відповідно до пункту 2 частини четвертої цієї статті є пропуск встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Стаття 11 Закону про виконавче провадження регулює загальні строки виконавчого провадження, а стаття 12 - строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку. Строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем (частина перша статті 11 Закону про виконавче провадження). Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону про виконавче провадження).

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення (згідно із пунктом 1 частини першої статті 26 Закону про виконавче провадження)…..

Стаття 37 Закону про виконавче провадження регулює підстави для повернення виконавчого документа стягувачу. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону про виконавче провадження).

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки, якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону про виконавче провадження, пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 606-XIV). Тобто за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того, чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути в невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства прав.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Відповідно до висловлених раніше правових висновків Великої Палати Верховного Суду (дивитись mutatis mutandis постанову Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, пункти 73-75) оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження……

Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.

Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.

Також питання про наявність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачі його дубліката чи інших процесуальних питань, які стосуються процедури пред`явлення виконавчого документа до виконання, пов`язані з процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні як юридичному процесі в силу умов частини п`ятої статті 15 Закону про виконавче провадження, а з процесуальним правонаступництвом, передбаченим статтею 55 ЦПК України, - в силу другої частини цієї статті.

Наслідком закінчення виконавчого провадження є те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом про виконавче провадження (абзац другий частини першої статті 40 цього Закону). Цим Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону про виконавче провадження у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Водночас після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як у межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду. Тож навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва в усіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи, що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.

Якщо ж виконавче провадження на закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.»

Так, згідно висновку Великої Палати ВС заява про заміну стягувача у виконавчих документах, за відсутності відкритого виконавчого провадження повинно відбуватись з дотриманням строків звернення з виконавчим документом до виконання, а в разі пропуску таких строків питання правонаступництва повинно вирішуватись разом з питанням поновлення строків.

Як зазначено вище строки звернення виконавчих документів до виконання сплили у 2013 році.

Первинні кредитори з 2013 року до виконавчої служби із виконавчими листами щодо примусового виконання рішення суду не звертались. До правонаступника в рамках цивільного провадження переходять всі права та обов`язки сторони у справі, а тому до правонаступника переходить тягар доказування щодо поважності пропуску строку звернення виконавчого документу до примусового виконання.

ТОВ «Укрдебт плюс» в заяві про заміну стягувача не ставило питання про поновлення строку звернення з виконавчим документом до примусового виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В заяві про заміну стягувача товариство навпаки зазначає, що не має на меті звертатися до виконавчої служби із виконавчими листами щодо примусового виконання рішення суду, оскільки оригінали виконавчих листів попереднім кредитором товариству передані не були.

У відповідності до наведено вище висновку Великої Палати ВС заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети, а тому у разі відсутності у правонаступника мети щодо реалізації його права на примусове виконання конкретного рішення суду, яке було прийнято до вступу його в якості правонаступника в матеріальні правовідносини, відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.

Намір ТОВ «Укрдебт плюс» звернутись до суду із позовом про стягнення з боржників інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, відповідно до ст. 625 ЦК України не пов`язано із правонаступництвом в рамках цивільної справи № 2-104/10 та не є підставою для заміни стягувача у виконавчих документах поза межами строку звернення з виконавчими документами до примусового виконання.

З урахуванням всього вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення заяви ТОВ «Укрдебт плюс» про заміну стягувача ПАТ «Дельта банк» на його правонаступника ТОВ «Укрдебт плюс» у цивільній справі № 2-104/10 з виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2011 року.

Керуючись ст. ст. 55, 433, 442 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити ТОВ «Укрдебт плюс» у задоволенні заяви про заміну стягувача ПАТ «Дельта банк» на його правонаступника ТОВ «Укрдебт плюс» у цивільній справі № 2-104/10 за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 15 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали..

Суддя: І. Д. Под`ячева