Справа №464/3324/25
пр № 2-н/464/1060/25
УХВАЛА

21 травня 2025 року суддя Сихівського районного суду м. Львова Дулебко Н.І., розглянувши матеріали заяви Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з гарячого водопостачання,

встановив:

ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з гарячого водопостачання, інфляційні нарахування, 3% річних, а також витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Статтею 162 ЦПК України передбачено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Загальні правила підсудності визначені у §3 глави 2 ЦПК України. При цьому, загальні правила підсудності охоплюють усі види територіальної підсудності, а не лише підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача, передбачену ст. 27 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

На виконання вимог ч. 5 ст. 165 ЦПК України судом сформовано запит в Єдиному державному демографічному реєстрі щодо інформації про зареєстроване місце проживання боржника.

Так, згідно з відповіддю з Єдиного демографічного демографічного реєстру №1392353 від 20.05.2025, боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як встановлено з заяви про видачу судового наказу, заявник просить суд стягнути заборгованість щодо оплати вартості наданих послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, наданих щодо квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 , що не відноситься до території Сихівського району м. Львова.

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Із аналізу зазначених правових норм випливає, що правила виключної підсудності, які застосовуються до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно, тощо.

Предметом заяви у цій справі є зобов`язання, що випливають з надання житлово-комунальних послуг та такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

Таким чином, заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги необхідно пред`являти за місцем знаходження нерухомого майна, оскільки вимога виникла саме з приводу такого майна.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З огляду на те, що нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 , знаходиться на території Франківського району м. Львова, будь-які законні підстави для розгляду заяви про видачу судового наказу Сихівським районним судом м. Львова відсутні.

Враховуючи наведене, вищевказану заяву про видачу судового наказу необхідно передати на розгляд Франківського районного суду м. Львова за підсудністю.

Керуючись статтями 30, 32, 260 ЦПК України,

ухвалив:

Матеріали справи за заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з гарячого водопостачання, передати Франківському районному суду м. Львова для розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Назарій ДУЛЕБКО