Справа № 585/416/25
Номер провадження 2/585/332/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Зубко К.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань в порядку загального позовного провадження справу № 585/416/25, провадження № 2/585/332/25.

Позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

предмет позову: відшкодування моральної шкоди.

Представник позивача Штець Іван Іванович, який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серії АО №1152507 від 04.02.2025,

представник відповідача ОСОБА_3, яка діє в порядку самопредставництва ,

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Штець І.І. звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 25 листопада 2024 року близько 01 години 30 хвилин уповноваженою посадовою відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону, під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в районі села Ракошино Мукачівського району Закарпатської області, під час перевірки документів, ОСОБА_1 здійснив спільно з ОСОБА_2 злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків щодо перевірки документів, що посвідчують особу, а саме, вдався до втечі та неодноразову законну вимогу зупинитися відмовився виконувати, після чого був затриманий, тобто, вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 185-10 КУпАП. Із зазначеним в протоколі, позивач категорично не погоджувався, оскільки такий складений з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, про що відповідно подав клопотання до суду про закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.12.2024 року у справі № 305/9803/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.185-10 Кодексу України про адміністративне правопорушення на підставі ч.1 п.1 ст.247 КУпАП. Постанова суду набула законної сили 20.12.2024 року.

Факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішення, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова Верховного Суду від 26 листопада 2019 року по справі №922/643/19). Отже, в постанові, яка набрала законної сили визнано, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.185-10 Кодексу України про адміністративне правопорушення на підставі ч.1 п.1 ст.247 КУпАП. Таким чином, внаслідок незаконного складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 було спричинено моральну шкоду. Дана ситуація вплинула на його емоційний стан, він хвилювався, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого звичного життя, яке змінилося через необхідність доводити свою невинуватість в суді, залучення до участі в справі захисника. Також, позивач у результаті неправомірних дій відповідача відчув душевні страждання приниження його честі та гідності пов`язаних із фактом притягнення його до адміністративної відповідальності, відбулися неприємні зміни у його житті. У даному випадку таким тривалим порушенням його конституційних прав і свобод, йому завдано суттєвої моральної шкоди, оскільки відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, якого він не вчиняв. Ці всі факти спричинили ОСОБА_1 моральну шкоду - як будь-якій нормальній, адекватній людині у подібній ситуації, оскільки останній зазнав душевних страждань у зв`язку з такою протиправною поведінкою щодо нього, поніс втрати немайнового характеру внаслідок зазначених моральних, фізичних страждань та негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями працівників прикордонної служби. Внаслідок описаних подій позивач був схвильованим, стривоженим, приниженим, зазнав моральних страждань, які полягали у зміні організації способу життя; тривалості часу протягом якого був змушений приймати заспокійливі препарати, дія яких викликає сонливість, докладати значні зусилля щоб довести незаконність дій працівників посадових осіб органів державної влади, звертатись за допомогою до адвоката та суду. Все це потребувало часу, коштів та спричинило перебування позивача в стані постійного стресу, що в свою чергу сильно відобразилось на особистому житті. Крім того, ОСОБА_1 був незаконно затриманий працівниками НОМЕР_1 прикордонного загону та утримувався в обласному ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також до останнього працівники РТЦК не допускали захисника, що підтверджується заявами про прийняття та реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення № 24661, № 24665, № 8790, № 8791, № 8774.

Посилаючись на відповідні норми законодавства та практику Верховного Суду вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням вищенаведеного та права на відновлення порушеного права, а також з огляду на принципи поміркованості, розумності та справедливості, вважає необхідним визначити до відшкодування, завдану позивачу моральну шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

У відзиві на позов представник відповідача ОСОБА_3 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вимоги позивача не визнає та вважає, що позовна заява є безпідставною та необґрунтованою. Також, Військова частина НОМЕР_2 не погоджується з правовою оцінкою жодних обставин та спірних відносин, що викладені в позові.

Посилаючись на норми законодавства України, Постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995, зазначає, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, потрібно виходити із засад розумності та справедливості. У справах про відшкодування шкоди, в тому числі моральної обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. Однак, позивачем таких доказів суду не надано. Враховуючи обставини справи та вищевикладене, Позивачу має бути відмовлено у задоволенні вимог щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди також у зв`язку з тим, що: 1. Відсутній факт заподіяння шкоди рішеннями, діями чи бездіяльності позивачу. 2. Відсутній причинно-наслідковий зв`язок між заявленою шкодою і рішенням, діями чи бездіяльністю «заподіювача». 3. Факт заподіяння позивачеві моральних страждань не підтверджений жодним доказом. 4. Факт розміру (інтенсивності) заподіяння позивачеві моральних страждань не підтверджений жодним доказом. 5. Відсутні обставини, які б вказували на чому ґрунтується розмір заявленої моральної шкоди і яким чином вона обрахована. 6. Розмір моральної шкоди визначений позивачем (50000 грн.) є неспівмірним, нерозумним та несправедливим. Таким чином, вважають, що заявлений розмір моральної шкоди має на меті завдання збитків відповідачу та особисте збагачення позивача. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19). Сам обов`язок доведення наявності шкоди у справах за позовами до органів Державної прикордонної служби України, наявність протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що у справі, яка розглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення з наступних підстав. Відповідно до постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.12.2024 року у справі № 305/9803/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.185-10 Кодексу України про адміністративне правопорушення на підставі ч.1 п.1 ст.247 КУпАП. Постанова суду набула законної сили. Зазначене свідчить про незаконне притягнення останнього до відповідальності, і відшкодування моральної шкоди в даному випадку здійснюється незалежно від вини. Таким чином внаслідок незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності йому було спричинено моральну шкоду. Дана ситуація вплинула на його емоційний стан, він хвилювався, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого звичного життя, яке змінилося через необхідність доводити свою невинуватість в суді, залучення до участі в справі захисника, що зазначено в позовній заяві. Відтак, закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативнорозшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, є помилковими.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних дій посадової особи в особі державного органу ІНФОРМАЦІЯ_1 під час винесення відносно позивача протоколу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, провадження по якому в подальшому було закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення. З урахуванням вищенаведеного та права на відновлення порушеного права, а також з огляду на принципи поміркованості, розумності та справедливості, вважаю необхідним визначити до відшкодування, завдану позивачу моральну шкоди у розмірі 50 000,00 грн., які слід стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача. Відтак, вважаю, що наявні правові підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди. Отже, заперечення відповідача є необґрунтованими та безпідставними.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

06.02.2025 судом справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; призначено справу до підготовчого засідання (а.с.21).

22 квітня 2025 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті (а.с.60).

Від представника позивача надійшли заяви про розгляд справи у його відсутності та без участі ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримує повністю і просить про їх задоволення (а.с.41, 50 ).

Представник відповідача також направляла суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказала, що заперечення проти позовних вимог викладені у відзиві на позовну заяву підтримує повністю (а.с.58).

Процесуальні дії, передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України, у справі судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

25.11.2024 старшим офіцером (старшим оперуповноваженим) відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне затримання, в якому вказано, що 25 листопада 2024 року близько 01 години 30 хвилин уповноваженою посадовою Державної прикордонної служби старшим офіцером відділу активних заходів Головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_4 в районі н.п. Ракошино Мукачівського району було виявлено та в подальшому затримано громадянина України ОСОБА_1 , який під час дії воєнного стану здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України. Своїми діями ОСОБА_1 порушив ст.ст. 9, 12 ЗУ «Про державний кордон України», тобто вчинив правопорушення за ч.1 ст. 204-1 КУпАП. Під час затримання ОСОБА_1 спільно зі ОСОБА_2 здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків, а саме вдався до втечі, та неодноразову законну вимогу старшого офіцера відділу активних заходів ГОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_5 зупинити протиправні дії відмовився виконувати. У протоколі ОСОБА_1 вказав, що потребує захисника. Затримання тривало з 25.11.2024 01 год. 30 хв. до 27.11.2024 17 год. 30 хв. (а.с.8).

З талону-повідомлення єдиного обліку №24661 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію вбачається, що 27.11.2024 о 21:58 зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що 27.11.2024 о 21:58 за адресою: АДРЕСА_1 адвокат просить направити СОГ, оскільки з 18:30 год. його клієнтів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 незаконно утримують в ТЦК. Заявник Штець І.І. (а.с.14).

З талону-повідомлення єдиного обліку №24665 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію вбачається, що 27.11.2024 о 23:08 зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що 27.11.2024 о 23:07 за адресою: АДРЕСА_1 заявник адвокат повідомив, що в обласному ІНФОРМАЦІЯ_2 незаконно утримують клієнтів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Потребує направити СОГ (а.с.14 зворот).

Згідно талону повідомлення єдиного обліку №8790 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, 28.11.2024 о 19:13 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 28.11.2024 о 19:13 за адресою: район м. Берегове, площа Героїв, 8 адвокат просить СОГ до РТЦК, так як на протязі доби ОСОБА_2 (відібрали мобільний телефон) та ОСОБА_1 (відібрали мобільний телефон) утримуються в будівлі РТЦК без пояснень і не відпускають (а.с.15).

Згідно талону повідомлення єдиного обліку №8791 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію 28.11.2024 о 19:40 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 28.11.2024 о 19: 40 за адресою: район м. Берегове, площа Героїв, 8адвокат повторним дзвінком повідомив, що в телефонному режимі працівники поліції повідомили, що працівники РТЦК не допускають їх до підзахисних ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Адвокат просить додаткову СОГ на місце події (а.с.15 зворот).

Аналогічне повідомлення містить талон повідомлення єдиного обліку №8774 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.16).

Матеріали справи містять копії заяв від 28.11.2024 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до начальника Берегівського РВП про необхідність прийняття мір стосовно їх незаконного утримання в ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке мало місце 27.11.2024, щодо позбавлення їх права на захист та незаконне позбавлення волі. Указані заяви не містять відомостей про їх прийняття в Берегівському РВП ГУНП в Закарпатській області (а.с.17, 18).

З Постанови судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.12.2024 у справі №303/9803/24, яка набрала законної сили 20.12.2024, вбачається, що на розгляді в указаному суді перебувала справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 185-10 КУпАП, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 25 листопада 2024 року близько 01 години 30 хвилин уповноваженою посадовою особою відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону, під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в районі села Ракошино Мукачівського району Закарпатської області, під час перевірки документів, ОСОБА_1 здійснив спільно з ОСОБА_7 злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків, на неодноразову законну вимогу зупинитися відмовився виконувати, після чого був затриманий. З матеріалів справи неможливо встановити факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки матеріали справи не містять належних доказів злісної непокори ОСОБА_1 законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, зокрема, пояснень свідків або очевидців події, відеофіксацією події, тощо. Провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 185-10 КУпАП (а.с.10).

З наведеного суд встановив, що між сторонами склалися правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органів державної влади, які підлягають вирішенню на підставі норм Конституції України, Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Норми матеріального права, засновані судом.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Норми процесуального права, застосовані судом.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотиви суду.

Суд оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому, так і кожному окремо, вважає, що існують підстави для часткового задоволення позову.

У постанові Верховного Суду від 05.02.2020 (справа №640/16169/17), вказано, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 уповноваженою посадовою осрбою Державної прикордонної служби старшим офіцером відділу активних заходів Головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_4 в районі н.п. Ракошино Мукачівського району було виявлено та в подальшому затримано, як особу, яка вчинила правопорушення за ч.1 ст. 204-1 КУпАП. В протоколі про його затримання зазначено, що ОСОБА_1 спільно зі ОСОБА_2 здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків, а саме вдався до втечі, та неодноразову законну вимогу старшого офіцера відділу активних заходів ГОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_5 зупинити протиправні дії відмовився виконувати. Затримання тривало з 25.11.2024 01 год. 30 хв. до 27.11.2024 17 год. 30 хв. (а.с.8).

У зв`язку з указаним, відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 185-10 КУпАП (злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, вчинену групою осіб), який був направлений до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, де 09.12.2024 суддя указаного суду закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 185-10 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 20.12.2024.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Верховний суд у складі колегії суддів КАС у своїй постанові від 06.09.2022 у справі №640/10625/21 зазначає, що преюдиційність - у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравши законної сили судовим рішення або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів. Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішення, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова Верховного Суду від 26 листопада 2019 року по справі №922/643/19).

Оскільки підставою для відшкодування шкоди позивачу є встановлене преюдиційним судовим рішенням закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України.

Таким чином, шкода, завдана позивачу незаконними рішеннями та бездіяльністю посадовими особами органу державної влади (відповідача) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 25 червня 2018 року, провадження № 61-496св18, від 11 липня 2018 року, провадження № 61-14157св18, від 25 липня 2018 року, провадження № 61-2986св18, що у встановленому законом порядку не спростовується відповідачами.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктами 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, витрати зусиль спрямованих на захист своїх прав і свобод.

Таким чином, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача встановлених під час розгляду справи не спростовано відповідачем.

Аналізуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини можна зробити висновок, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність вимог про відшкодування немайнової шкоди, спричиненої позивачу.

Зважаючи на доведеність факту, відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, справедливості, а також встановлення розміру моральної шкоди, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача 5000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням останнього до адміністративної відповідальності.

Суд вважає, що зазначений розмір моральної шкоди відповідає глибині та тривалості моральних страждань позивача та є обґрунтованим.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що указана сума відшкодування немайнової (моральної) шкоди, як стягнута на підставі судового рішення, не включається до оподаткованого доходу платника податку, відповідно не підлягає оподаткуванню, оскільки не перевищує чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року (підпункт 164.2.14. п.164.2 т. 164 Податкового кодексу України).

Щодо позиції сторони відповідача про те, що в протоколі про затримання позивач особисто написав, що претензій не має і його посилання на незаконне утримання в ТЦК та СП та на незаконну поведінку їх працівників не стосується 27 прикордонного закону, то суд зазначає, що дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача моральної шкоди у зв`язку з понесенням ним моральних (душевних) страждань, викликаних складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, за результатами розгляду якого провадження у справі було закрите у зв`язку з відсутністю події та складу інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення.

Інші доводи сторін, висновків суду не спростовують, при цьому суд звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з частковим задоволенням позову, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 121 грн. 12 коп. (5000 х 1211,20 : 50000 =121,12).

При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України.

Суд вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування моральної шкоди - задоволити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) - 5000 (п`ять тисяч) грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір у розмірі 121 (сто двадцять одну) грн. 12 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Позивач: ОСОБА_1 , тел. НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова