Справа № 930/3270/24
Провадження № 22-ц/801/1194/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войницька Т. Є.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 рокуСправа № 930/3270/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який поданий її представником адвокатом Сивим М. В., до Немирівської міської ради Вінницької області про визнання права власності за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Сивого М. В. на рішення Немирівського районного суду Вінницької області у складі судді Войницької Т. Є. від 27 лютого 2025 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Сивий М. В. звернувся до суду з цим позовом, за яким просив визнати за ОСОБА_1 право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70.2 кв. м, житловою площею 46.6 кв. м.

На обґрунтування позовних вимог покликався на те, що після смерті матері ОСОБА_1 успадкувала цю квартиру, загальна площа якої фактично становила 69.8 кв. м, оскільки за життя матері позивачки розпочалась та проводилась реконструкція квартири без відповідних на те дозволів.

30 липня 2012 року Комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (далі КП «Тульчинське МБТІ») зареєстровано право власності на квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05 травня 2012 року, де в примітці передбачено зміну загальної площі квартир з 49.2 кв. м на 69.8 кв. м, у зв`язку з переобладнанням кухні в кімнату, та самочинними побудованими сараєм і погребом.

15 серпня 2024 року виготовлено новий технічний паспорт на квартиру, в якому у зв`язку із змінами правил розрахунку площі приміщень загальна площа квартири становила 70.2 кв. м.

23 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до виконкому Немирівської міської ради з проханням визнати право власності на реконструйовану квартиру, за результатами розгляду якого 09 вересня 2024 року їй відмовлено у визнанні права власності через недотримання положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» під час переобладнання та добудов до квартири.

Реконструкція квартири не призвела до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку, не порушує санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку, не порушує умови експлуатації і проживання громадян у будинку та не створює незручностей для мешканців будинку.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2025 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок переобладнання позивачкою кухні в кімнату, добудування сараю та погребу, загальна площа спірної квартири збільшилася з 49.2 кв м. до 70.2 кв. м. Переобладнання квартири та будівництво прибудов здійснено без одержання відповідних дозволів та проєктів на земельній ділянці, що належить до комунальної власності Немирівської міської ради. Будь-яких доказів того, що позивачці було надану цю земельну ділянку у власність або у користування суду не надано, так само, як і про те, що реконструйована квартира відповідає вимогам будівельних норм і правил.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Сивий М. В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликався на те, що суд фактично встановив, що переобладнання квартири було здійснено ще за життя матері позивачки, відповідно вона прийняла у спадщину вже переобладнану квартиру.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 успадкувала після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49.2 кв. м, житловою 35.0 кв. м (а. с. 12).

30 липня 2012 року КП «Тульчинське МБТІ» зареєстроване право власності ОСОБА_1 на цю квартиру. Загальна площа квартири змінена з 49.2 кв. м на 69.8 кв.м, у зв`язку з переобладнанням кухні в кімнату, та самочинно побудованими сараєм і погребом (а. с. 14).

З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 видно, що квартира має загальну площу 70.2 кв. м, житлову 46.6 кв. м, та складається з 1-1/2 частина коридору загальною площею 3.2 кв. м, 2-кімната загальною площею 11.4 кв. м, 3-кімната загальною площею 15.2 кв. м, 4-кімната загальною площею 20.0 кв. м, 5-кухня загальною площею 10.0 кв. м, 6-санвузол загальною площею 3.8 кв. м, 7-коридор загальною площею 5.1 кв. м, 8-тамбур загальною площею 1.5 кв. м (а. с. 11 15).

23 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до виконкому Немировської міської ради Вінницької області із заявою, у якій просила визнати за нею право власності на реконструйовану квартиру (а. с. 16).

Листом Немировської міської ради № 12-09 Д-94 від 09 жовтня 2024 року ОСОБА_1 повідомлено про відсутність правових підстав для визнання права власності на здійснену прибудову, зважаючи на відсутність у неї права власності або оренди на забудовану земельну ділянку та порушення процедури забудови територій, визначеної Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до частини другої статті 331 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 Земельного кодексу України), землекористувачі (стаття 95 Земельного кодексу України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

За змістом частин четвертої, п`ятої Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Отже суд першої інстанції правильно виснував, що до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

Згідно з частинами першою третьою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Установивши, що добудова до житлового будинку АДРЕСА_2 , внаслідок чого загальна площа квартири АДРЕСА_3 збільшилась із 49,2 кв. м до 70 кв. м здійснено на земельній ділянці, яка не була передана у встановленому законом порядку під уже збудоване нерухоме майно, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання права власності на квартиру у новій її конфігурації та розмірах на підставі частини першої статті 331 та частини третьої статті 376 ЦК України.

Доводи про те, що добудова та переобладнання квартири було здійснене попередньою її власницею ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , значення для правильного вирішення цієї справи не мають з огляду на таке.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Тобто для визнання за спадкоємцем права власності на спадкове майно (права на спадщину) передусім необхідно визначити склад спадщини права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (дня смерті особи або дня, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України)) і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки прибудова та переобладнання житлового будинку АДРЕСА_2 , внаслідок чого загальна площа квартири АДРЕСА_3 збільшилась із 49.2 кв. м до 70 кв. м, є самочинними, тобто таким, які не створюють підстав для визнання права власності на відповідний новостворений об`єкт нерухомого майна, незалежно від того коли і ким вони були здійснені, то підстав для визнання права власності за ОСОБА_1 на це майно немає.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що тягнуть за собою скасування або зміну рішенням.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 383 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сивого М. В. залишити без задоволення, а рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 22 травня 2025 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало