У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Білоус А.О.,

представника скаржника ОСОБА_3,

особи, дії якої оскаржуються - державного виконавця Бялого М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялого Максима Глібовича, заінтересована особа - боржник ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернувся із вказаною скаргою до суду, зазначивши, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження НОМЕР_4 із примусового виконання виконавчого листа №758/13 від 15.05.2013 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №27/10-100811 від 18.09.2008 в сумі 7 791 282, 41 грн на користь ТОВ «Оптимум Фактор». Постановою державного виконавця від 29.11.2017 виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання за заявою стягувача. Ухвалою Подільського районного суду м. Києві від 05.06.2024 замінено стягувача у вказаному виконавчому провадженні з ТОВ «Оптимум Фактор» на його правонаступника, яким є ОСОБА_1 . У межах виконавчого провадження НОМЕР_4 було накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 . Однак, незважаючи на те, що виконавче провадження було закрите, державний виконавець всупереч вимогам ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з нерухомого майна боржника не зняв. Виходячи з викладеного, посилаючись на положення ст. 74 вказаного Закону, скаржник просив визнати незаконною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_4, а також скасувати такий арешт.

Ухвалою суду від 11.11.2024 скаргу було залишено без руху.

Ухвалою суду від 02.01.2025 скаргу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Цією ж ухвалою витребувано у відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві матеріали виконавчого провадження НОМЕР_4.

10.01.2025 на виконання ухвали суду відділом ДВС надано документи на підтвердження знищення виконавчого провадження.

У судовому засіданні представник скаржника заявив про відмову від вимог про визнання незаконними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялого М.Г. у межах виконавчого провадження НОМЕР_4. Вимоги про скасування арешту він підтримав з підстав, наведених у скарзі.

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялий М.Г. заперечив щодо визнання його дій незаконними, вказуючи на те, що він жодним чином не порушував прав скаржника, а виконавче провадження було закрите іншим державним виконавцем. При вирішенні вимог скаржника про скасування арешту майна він покладається на розсуд суду.

Заслухавши представника скаржника та державного виконавця, дослідивши письмові матеріали за скаргою, повно та всебічно дослідивши всі обставини справи та доводи, на які посилаються учасники справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження НОМЕР_4 щодо примусового виконання виконавчого листа №758/13, виданого 15.05.2013 Подільським районним судом м. Києва, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 27/10-100811 від 18.09.2008 в сумі 7 791 282,41 грн на користь Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку».

06.12.2013 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялим М.Г. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП НОМЕР_4, якою накладено арешт на нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , а саме на:

- садовий будинок АДРЕСА_1 , позначений літерою «А» за планом земельної ділянки, загальною площею 123,10 кв.м, житловою площею 58,40 кв.м; лазню, позначену літерою «Б» за планом земельної ділянки, спорудження, позначене літерою «I», №1-2 за планом земельної ділянки, що належать ОСОБА_2 на праві власності на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 01.04.2008 по справі №2-2126 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 23.04.2008 в реєстровій книзі №7-222 за реєстровим номером 3217;

- земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0559 га, кадастровий помер :91:553:0020, що розташована по АДРЕСА_1 , цільовим призначенням - для ведення садівництва, що належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №148207 від 09.09.2003, виданого згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.07.2003 за реєстровим №5345, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №03-7-00263;

- земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею 0,0554 га, кадастровий номер :91:553:0027, що розташована по АДРЕСА_1 , цільовим призначенням - для ведення садівництва, що належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №133529 від 01.08.2005, виданого на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 14.09.2004 р. по справі №2-2042/04, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №03-7 - 01406.

З інформації, наданої до суду відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, вбачається, що 29.11.2017 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

У подальшому матеріали виконавчого провадження НОМЕР_4 були знищені на підставі акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення та акту №9 про знищення документів від 19.02.2021.

Встановлено також, що 05.06.2024 Подільським районним судом м. Києва постановлено ухвалу по справі №2607/10791/12, якою задоволено заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні та замінено вибулого стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптимум Фактор» на його правонаступника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Разом із цим, така ухвала суду державним виконавцем виконана не була, оскільки виконавче провадження уже завершено.

Відповідно до частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Частиною п`ятою вказаної статті Закону визначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Як встановлено судом, виконавче провадження НОМЕР_4 щодо примусового виконання виконавчого листа №758/13 від 15.05.2013 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №27/10-100811 від 18.09.2008 в сумі 7 791 282, 41 грн, на даний час завершене.

Разом із цим, державним виконавцем при прийнятті рішення щодо завершення виконавчого провадження не було виконано вимогу закону про зняття арешту з майна боржника.

Відомості щодо фактичного виконання рішення суду відсутні.

Будь-яких доказів на спростування вказаних вище обставин суду не надано.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 набув права стягувача у виконавчому провадженні НОМЕР_4 на підставі судового рішення, а саме, на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 05.06.2024 по справі №2607/10791/12.

Вказана ухвала суду набрала законної сили 21.06.2024, що вбачається із загальнодоступної інформації, які міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_1 має право на звернення до суду із даною скаргою.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ураховуючи встановлені судом обставини та норми права, суд вважає, що підстави для подальшого арешту майна, накладеного 06.12.2013 на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 . Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у межах виконавчого провадження НОМЕР_4, відсутні, а тому такий арешт підлягає скасуванню, у зв`язку з чим скарга у цій частині підлягає задоволенню.

Разом із цим, вирішуючи вимоги скаржника про визнання незаконними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялого М.Г. у межах виконавчого провадження НОМЕР_4, суд враховує, що у судовому засіданні 24.02.2025 представник скаржника ОСОБА_3 заявив про відмову від таких вимог з огляду на пояснення, надані в судовому засіданні державним виконавцем Бялим М.Г.

Відповідно до частин першої-третьої ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Суд вважає за можливе застосувати наведені вище положення цивільного процесуального законодавства при розгляді даної скарги, оскільки це не суперечить порядку розгляду скарг на дії державного виконавця, визначеному статтею 450 ЦПК України.

Як встановлено судом, відмова від частини заявлених вимог за даною скаргою не суперечить вимогам ст. 206 ЦПК України, наслідки закриття провадження по справі, передбачені ч. 2 ст. 256 ЦПК України, представнику скаржника відомі та зрозумілі, представник позивача має повноваження на подання заяви про відмову від позову.

Будь-яких підстав для неприйняття такої відмови судом не встановлено.

Ураховуючи наведене, суд вважає за можливе прийняти відмову представника скаржника ОСОБА_3 від вимог про визнання незаконними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялого М.Г. у межах виконавчого провадження НОМЕР_4.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги те, що представник скаржника відмовився від частини вимог за скаргою і така відмова прийнята судом, провадження у цій частині вимог скаржника підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 258-261, 354, 447-451 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Прийняти відмову представника скаржника ОСОБА_3 від вимог про визнання незаконними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялого Максима Глібовича у межах виконавчого провадження НОМЕР_4.

Провадження у цій частині вимог скаржника закрити.

Вимоги ОСОБА_1 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений 06.12.2013 на нерухоме майно ОСОБА_2 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у межах виконавчого провадження НОМЕР_4.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 03.03.2025.

СуддяО. О. Ковбасюк