П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/8112/24

Провадження № 22-ц/4815/635/25

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Гордійчук І.О.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) проголошено:

о 16 год. 59 хв. 13 лютого 2025 року

у м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: 21 лютого 2025 року.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

за участі: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

в с т а н о в и в:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк у три роки.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2024 року апеляційну скаргу захисника - адвоката Чехомського О.В. задоволено частково.

Вирок суду першої інстанції у частині вирішення цивільних позовів щодо відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 скасовано та повернуто матеріали справи Рівненському міському суду для вирішення позовів у порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 08 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди прийнято до розгляду і відкрито загальне позовне провадження у справі.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді п`ятьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк у три роки. У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тяжкі тілесні ушкодження та був госпіталізований до Комунального закладу "Рівненська обласна клінічна лікарня", де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Потерпілою від злочину визнано ОСОБА_1 , дружину померлого ОСОБА_5 .

Звертала увагу, що злочинними діями ОСОБА_2 її завдано непоправної душевної травми, порушено звичайне буденне життя та організацію діяльності як людини, створено психічний, моральний та побутовий дискомфорт. Завдана їй моральна шкода полягає у тому, що з моменту ДТП через пережиту глибоку душевну травму вона не може нормально спати вночі, на очі постійно насуваються сльози при кожній згадці про свого чоловіка. Вона не може нормально вести господарство і побут. Постійно страждає, перебуває у стані поcтійної жахливої пригніченості, подавленості та тривоги, втрачено інтерес до життя. Для неї чоловік був особливою людиною, абсолютною радістю, гордістю та надією. Його втрата не лише завдала їй непомірно глибокої душевної травми, а й повністю змінила спосіб життя, у неї виникла стійка втома, стурбованість, негативні нав`язливі думки, порушено режим сну.

Позивач з чоловіком виховували трьох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . На момент його загибелі дітям виповнилося: ОСОБА_6 7 років, ОСОБА_5 4 роки, ОСОБА_7 2 роки. Вона займалася вихованням діток, тоді як єдиним годувальником в сім`ї був чоловік.

Діти перебувають у постійному стресі внаслідок смерті батька. Вони постійно просять її розповісти щось про нього. Через це відчуває постійний стан пригніченості та жаль. Їй важко стримувати сльози, коли розповідає дітям про батька. Вона постійно перебуває у стані стресу. Крім того, переживає за психічний та емоційний стан дітей, які залишилися без батька, без його турботи і ласки.

Після смерті чоловіка відповідач жодного разу не поцікавився станом здоров`я дітей, її здоров`ям, не запропонував своєї допомоги.

Вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди має складати 1 000 000 гривень.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 подано заяву про збільшення позовних вимог, стягнувши із відповідача на її користь 3 000 000 гривень моральної шкоди.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2024 року прийнято заяву про збільшення розміру позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено спарву до судового розгляду з викликом сторін.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 300 000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави 1 514, гривень судового збору.

В решті позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у неправильному застосуванні норм матеріального права і порушенні норм процесуального права, просить його змінити, стягнувши із відповідача на її користь 3 000 000 гривень моральної шкоди.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про неврахування судом вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України щодо відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, особою, яка її завдала, за наявності вини, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Вважає, що судом частково залишено без уваги те, що ОСОБА_2 завдано їй моральної шкоди, яка полягає у непомірних душевних стражданнях, що зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача.

Наполягала, що злочинними діями відповідача їй заподіяно непоправної душевної травми, було порушено узвичаєний спосіб життя як людини, матері, дружини. Постійно перебувала і перебуває у стані психічного, морального та побутового дискомфорту. Натомість суд формально підійшов до визначення глибини її моральних страждань.

Зауважувала, що після смерті чоловіка ОСОБА_2 жодного разу не поцікавився станом її здоров`я, не запропонував своєї допомоги.

При цьому з моменту загибелі чоловіка минуло понад п`ять років. Відповідач під час розгляду кримінального провадження своєї вини не визнав, а у скоєнні злочину не розкаявся. Своєю участю у судових засіданнях вона постійно згадувала біль і страждання, переживала їх знову, що збільшувало глибину душевних переживань.

На її думку, розмір моральної шкоди з урахуванням обставин справи, характеру і обсягу душевних страждань, їх тривалості, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, повинен складати 3 000 000 гривень.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався, хоча про таке право роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 24 вересня 2010 року, актовий запис №1376.

Від їхнього шлюбу народилися троє дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ці факти стверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції від 11 січня 2011 року, актовий запис №84; свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції від 11 лютого 2014 року, актовий запис №392; свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції від 19 листопада 2015 року, актовий запис №3024.

01 червня 2018 року приблизно о 20 год. 00 хв. відповідач, керуючи автомобілем Renault Megan, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рухаючись по правій смузі проїзної частини по вулиці Дубенська у м. Рівне з боку вулиці Макарова в напрямку м. Дубно, навпроти виїзду з вулиці Калинова, що примикаються з правого боку, до проїзної частини вулиці Дубенська, увімкнувши сигнал лівого повороту, в порушення вимог пунктів 2.3 "б" та 10. 4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед розворотом не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для розвороту, виконав маневр розвороту, що викликало небезпечну дорожню ситуацію. Внаслідок ДТП відбулося зіткнення із автобусом Setra S 315, реєстраційний номер НОМЕР_6 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався по лівій смузі руху проїзної частини вулиці Дубенська у м. Рівне в попутному напрямку. При цьому ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження і був госпіталізований до Комунального закладу "Рівненська обласна клінічна лікарня", де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року у справі №569/5327/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

Цим вироком стягнуто, зокрема, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100 000 гривень моральної шкоди.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2024 року скасовано вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року в частині вирішення цивільних позовів щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим та повернуто матеріали справи місцевому суду для вирішення позовів в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційним судом зауважено, що з часу спричинення ДТП і по день апеляційного розгляду ОСОБА_2 навіть частково не відшкодував потерпілим матеріальну та/або моральну шкоду, тому зазначене свідчить про відсутність щирого каяття обвинуваченого. При цьому відповідачем не було надано жодних доказів, які б свідчили про намагання відшкодувати потерпілим завдану шкоду, однак вони відмовлялися від її отримання.

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства, що передбачено ч. 6 ст. 128 КПК України.

Відповідно ст. ст. 23, 1167, 1168, 1187, 1188 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Європейський суд з прав людини вказував, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

З правової позиції Верховного Суду України, що висловлена у постановах від від 05 березня 2012 року у справі №6-96цс11, від 17 жовтня 2012 року у справі №6-114цс12, від 05 грудня 2012 року у справі №6-145цс12, вбачається, що за змістом ст. 1167, ст. 1168, чч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, незалежно від вини такої особи.

Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц зазначав, що виходячи з положень ст.ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 виснувано, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Верховний Суд у постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 607/11755/20 вказував, що батьки загиблого переживають постійні душевні страждання після смерті сина, втратили душевний спокій, весь час перебувають у стані постійного напруження та стресу, суттєво були порушені їх нормальні життєві зв`язки, змушені докладати значних зусиль для організації свого життя. З урахуванням засад розумності і справедливості, обставин справи, колегія суддів визнала, що суди при частковому задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, у сумі по 700 000 гривень кожному, обґрунтовано визначили розмір компенсації моральної шкоди, оскільки: позивачі зазнали душевних страждань у зв`язку зі смертю сина і втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню; позивачі позбавлені можливості матеріальної та моральної підтримки сина у подальшому своєму житті та в старості; відновити попередній стан життя позивачів неможливо.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому, погоджуючись із висновками суду попередньої інстанції про наявність моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 позивачу внаслідок смерті її чоловіка, апеляційний суд разом з тим не може погодитися із оцінкою її розміру, оскільки за обставинами справи він є очевидно заниженим.

Приходячи до переконання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди у 1 200 000 гривень, колегія суддів бере до уваги характер і обсяг завданих відповідачем ОСОБА_1 злочином моральних страждань, ступінь вини ОСОБА_2 , характер і тривалість страждань, емоційний та психологічний стан здоров`я потерпілої, істотність вимушених змін у її життєвих і сімейних стосунках, обсяг та глибину фізичного болю та душевних страждань. При цьому враховується те, що на утриманні позивача залишилося троє дітей, двоє з яких є малолітніми, що позбавлені батьківського піклування, спілкування і виховання; втрата рідної людини для них та для позивача є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню; ОСОБА_1 позбавлена можливості матеріальної та моральної підтримки свого чоловіка у подальшому своєму житті; відновити попередній стан її життя та дітей уже неможливо.

Зазначені висновки ґрунтуються на обставинах справи, вимогах закону та засадах виваженості, розумності і справедливості.

Згідно зі ст.ст. 12, 77, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається, при вирішенні спірних правовідносин суд попередньої інстанції увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine), рішення від 10 лютого 2010 року).

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що спонукало до незастосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

Згідно із ч.ч. 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки розмір судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції складає 6 056 гривень, а за розгляд справи в апеляційній інстанції - 9 084 гривні, тому із ОСОБА_2 підлягає до стягнення в дохід держави 15 140 гривень (6 056 гривень + 9 084 гривні).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2025 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 200 000 (один мільйон двісті тисяч) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Стягнути із ОСОБА_2 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень судового збору в дохід держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП і паспортні дані: невідомі.

Повний текст постанови складено: 20.05.2025

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків