Справа № 461/7482/24 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В. Ф.
Провадження № 22-ц/811/5/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Підлужного В.І.

з участю: представника апелянта Клименко В.М., представника позивача Лубоцької Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Клименко В`ячеслава Миколайовича на рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

В обґрунтування поданого позову покликався на те, що 16 червня 2016 року згідно з умовами Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - Договір) текст якого розміщено на Інтернет-сторінці Банку, між позивачем та ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) було укладено Угоду №C01.225.71914 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки (надалі - Кредитний договір).

Згідно Кредитного договору відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної Кредитної лінії по відкритому N? НОМЕР_1 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - НОМЕР_2 ), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого Кредитним договором ліміту Кредитної лінії, доступного відповідачу.

Процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 42% річних.

Максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 (двісті тисяч) грн.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору, що підтверджується випискою по Поточному рахунку.

Однак, відповідач не повернув отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, та інші платежі за Кредитним договором. Останній платіж/зарахування здійснено (поповнено Поточний рахунок) 31.01.2024. Отже, сума боргу відповідача за Кредитним договором станом на 10.07.2024 становить 104600,37 грн.

У зв`язку із невиконанням умов Кредитного договору, на адресу відповідача Банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 07 травня 2024 року. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення вище вказаної вимоги виконати зобов`язання по Кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нараховану по день повного погашення заборгованості та інші платежі за Кредитним договором.

Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просив позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» (ідентифікаційний код в , адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова, 11) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення боргу за кредитним договором, - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 104600,37 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» судовий збір у сумі 3028,00 грн.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Клименко В?ячеслав Миколайович.

Вважає, що при ухваленні рішення не були з?ясовані усі обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що відповідач у справі ОСОБА_1 , визнає частково позовні вимоги, зокрема суму основного боргу в розмірі 39 841,74 грн., про що було вказано у відзиві на позовну заяву. Донарахований прострочений борг в сумі 17 812,39 грн., розмір прострочених процентів в сумі 44 498, 32 грн., розмір строкових процентів в сумі 2 447,92 грн., а всього в боргу в загальній сумі 64 758, 63 грн., які відповідачу нараховані після 24.02.2022 року, тобто після вторгнення російської федерації та початку військових дій, вважає такими, що згідно 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Звертає увагу на те, що виписка по рахунку ОСОБА_1 містить відомості про регулярне, в термін до 21.02.2022 року погашення відсотків по кредиту та самого кредиту. Останнє збільшення позивачем кредитного ліміту відповідачу, у відповідності до виписки відбулось 31.05.2024 року на 7700 грн. Сума кредитного ліміту становила вже 57 700 грн. Тому, до вказаного періоду відповідач належним чином виконував свої зобов`язання, що підтверджується як збільшенням кредитного ліміту так і даними по виписці по рахунку про погашення заборгованості по кредиту та відсотках. Дані позивача, викладені в позовній заяві про останнє погашення заборгованості відповідачем в січні 2022 року не відповідають фактичним обставинам справи, на що суд першої інстанції також не звернув уваги.

Вважає, що позивач не довів та не надав до суду належних та допустимих доказів, про періоди та суми нарахування відсотків відповідачу, а суд першої інстанції в свою чергу вказане питання не дослідив, не перевірив позовні вимоги та заперечення відповідача та прийняв рішення, яке суперечить п.18 перехідних положень ЦК України.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовільняючи позовні вимоги про стягнення боргу за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог, при цьому врахував, що відповідачем не надано доказів виконання своїх договірних зобов`язань в частині повернення фактично отриманих кредитних коштів за названим кредитним договором. Заперечуючи проти розрахунку заборгованості, стороною відповідача не було надано власного розрахунку. Встановлено, що відповідач погодився на умови кредитного договору, шляхом його підписання та в подальшому порушив строки та порядок погашення заборгованості за Угодою, що призвело до утворення заборгованості за Угодою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 16 червня 2016 року згідно з умовами Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб текст якого розміщено на Інтернет-сторінці Банку, між позивачем та ОСОБА_1 було укладено Угоду №С01.225.71914 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки.

Згідно Кредитного договору відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної Кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № НОМЕР_1 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків НОМЕР_2 ), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого Кредитним договором ліміту Кредитної лінії, доступного відповідачу.

Процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 42% річних.

Максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 (двісті тисяч) грн. Ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладення Угоди, становить 72000 грн. Враховуючи, що зобов`язання Банку щодо встановлення ліміту Кредитної лінії є для нього відкличними та безризиковими, визначення суми Кредитної лінії, що може бути доступна Клієнту, протягом строку дії відновлювальної Кредитної лінії, здійснюється Банком в межах встановленого Угодою максимального ліміту Кредитної лінії без будь-яких обмежень.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору, що підтверджується випискою по Поточному рахунку.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи виписки по поточному рахунку, відповідач користувався коштами кредитного ліміту. Останній платіж/зарахування здійснено (поповнено Поточний рахунок) 31.01.2024.

Отже, сума боргу відповідача за Кредитним договором станом на 10.07.2024 становить 104600,37 грн., яка згідно рахунку боргу складається з: простроченого боргу 57654,13 грн., прострочених процентів 46946,24 грн.

Відповідач свої зобов`язання перед позивачем щодо повернення кредиту, нарахованих відсотків та штрафних санкцій не дотримується, тим самим порушує істотні умови Кредитного договору.

Відтак, у зв`язку із невиконанням умов Кредитного договору, на адресу відповідача Банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 07 травня 2024 року. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення вище вказаної вимоги виконати зобов`язання по Кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нараховану по день повного погашення заборгованості та інші платежі за Кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за Кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги АТ «Ідея Банк» будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за Кредитним договором на власний вибір Банку.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Як встановлено судом, стороною відповідача не заперечується сам факт укладення кредитного договору.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається з наданої позивачем виписки з карткового рахунку відповідача, він дійсно отримав картку із встановленим кредитним лімітом, активно користувався картковим рахунком, переказував грошові кошти іншим особам, періодично погашав кредит та відсотки.

Отже, надана позивачем виписка про рух коштів по картці підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також розмір заборгованості за кредитом, який додатково підтверджується довідкою розрахунком заборгованості.

ОСОБА_1 розмір наявної у нього заборгованості жодним чином не спростовував, та не надав суду свої контррозрахунки.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить висновку про те, що наявні у справі докази в своїй сукупності підтверджують погодження сторонами всіх істотних умов договору, факт надання позивачем відповідачу ОСОБА_1 кредитних коштів, користування ними та не повернення відповідачем наданих позивачем коштів.

З огляду на що, безпідставними є посилання апелянта на необгрунтованість розміру заборгованості.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами та відсутності у нього заборгованості за кредитним договором, чи наявної заборгованості в іншому розмірі.

Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, відповідно до вимог статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, відповідно до статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Прострочені проценти, які АТ «Ідея Банк» просить стягнути з ОСОБА_1 , є процентами за користування коштами Кредитної лінії і не є штрафними санкціями.

Щодо простроченого боргу слід зазначити наступне.

Заборгованість це сума фінансових зобов`язань (у даному випадку основний борг та проценти), що підлягає погашенню, поверненню в певний термін згідно умов Кредитного договору та Тарифів. Якщо до цього терміну заборгованість не погашена, то вона, відповідно, стає простроченою (прострочений борг/прострочені проценти).

Відповідно до п. 3.4 Кредитного договору розмір обов`язкового мінімального платежу (ОМП) встановлюється Тарифами. Дата оплати ОМП за Кредитною лінією за попередній Розрахунковий період (РП) - до останнього Операційного (банківського) дня наступного РП, який починається з дня, наступного за останнім днем попереднього розрахункового періоду, і закінчується на 30 день з моменту закінчення попереднього Розрахункового періоду.

Відповідно до умов Кредитного договору, Тарифів ОСОБА_1 мав вносити обов`язковий мінімальний платіж за Кредитним договором, розмір якого становить 5 % від суми фактичної заборгованості до останнього операційного (робочого) дня кожного розрахункового періоду. Відтак, сума обов`язкового мінімального платежу, яка не була в визначений термін внесена Відповідачем, стала простроченою.

Основний борг/строкові проценти - це суми по тілу кредиту/нарахованих (строкових) процентах тобто суми чергових платежів по сплаті тіла кредиту/нарахованих (строкових) процентах згідно умов Кредитного договору на відповідну дату, зокрема визначених Графіком щомісячних платежів (у випадку належного виконання зобов`язань по Кредитному договору, у випадку їх порушення (сплати невчасного платежу, у меншому розмірі) сума нарахованих процентів буде іншою - більшою, бо базою нарахувань є сума неповернутого тіла кредиту (основного боргу). Окрім цього, основний борг на відповідну дату згідно вимог ст. 1050 ЦК України, умов Кредитного договору, також підлягає достроковому поверненню Відповідачем Позивачу, а тому такий заявлено до стягнення у цій судовій справі.

Проценти за користування кредитом - це плата, яку отримує кредитор від позичальника за користування позиченими коштами за номінальною процентною ставкою, визначеною в Договорі кредиту.

Відповідно до умов Кредитного договору, Тарифів ОСОБА_1 мав вносити обов?язків мінімальний платіж за Кредитним договором до останнього операційного (робочого) дня кожного розрахункового періоду. Сума обов?язкового мінімального платежу, яка не була в визначений термін внесена Відповідачем, стала простроченою.

Відтак, з вищенаведеного вбачається, що всі нарахування здійснені відповідно до умов Кредитного договору та в межах чинного законодавства. Відповідачем зворотного не доведено.

Безпідставними є покликання апелянта на те, що починаючи з 24 лютого 2022 року донарахований прострочений борг в сумі 17 812,39 грн., розмір прострочених процентів в сумі 44 498, 32 грн., розмір строкових процентів в сумі 2 447,92 грн. а всього в боргу в загальній сумі 64 758, 63 грн., які відповідачу нараховані після 24.02.2022 року, тобто після вторгнення російської федерації та початку військових дій, є таким, що згідно 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України підлягає списанню кредитодавцем (позикодавцем), враховуючи наступне.

Відповідно до зазначеного Відповідачем п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов?язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Як вбачається із матеріалів справи, та наданого Позивачем розрахунку Відповідачу по Кредитному договору не було нараховано жодних сум за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами. Прострочений основний борг чи прострочені проценти, це не сплачені Відповідачем вчасно платежі за Кредитним договором по основному боргу та процентах, які відповідно стали простроченими.

На момент надіслання Позивачем Відповідачу вимоги про усунення порушення кредитних зобов?язань від 07.05.2024 по Кредитному договору прострочений основний борг становив 17812,39 грн., прострочені проценти становили 44498,32 грн., і 39841,74 грн. основний борг, та 2447,92 грн. строкові проценти, всього разом 104 600,37 грн. Оскільки Відповідач не сплатив зазначених сум, у тому числі не повернув/не сплатив достроково 39841,74 грн. основного боргу та 2447,92 грн. строкових процентів, Позивач звернувся із позовом про стягнення 57654,13 грн. простроченого боргу (39841,74 + 17812,39 грн.), та прострочених процентів 46946,24 грн. (2447,92 + 44498,32 грн.), всього разом 104600,37 грн.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за угодою № С01.225.71914 від 16.06.2016 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки в розмірі 104600,37 грн, оскільки підписавши 16.06.2016 вказану угоду сторони досягли згоди щодо всіх її істотних умов, ОСОБА_1 з моменту укладення кредитної угоди отримував кредитні кошти, частково повертав кредитні кошти та сплачував передбачені угодою платежі, в тому числі проценти.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Клименко В`ячеслава Миколайовича необхідно залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

у х в а л и в:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Клименко В`ячеслава Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19.05.2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.