Справа № 216/6834/24
Провадження 2/216/784/25
УХВАЛА

іменем України

(повний текст)

15 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого, судді Чирського Г.М.,

за участі: секретаря судового засідання Смолдирева М.Є., представника позивача Сильникової А.О., представника відповідача ТОВ "РАНЧО СОФІЯ" - адвоката Гудими Т.В.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Кривого Рогу, в порядку загального позовного провадження, дистанційно, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «РАНЧО СОФІЯ» про стягнення безпідставно збережених коштів,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «РАНЧО СОФІЯ» про стягнення безпідставно збережених коштів.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2024 року у зазначеній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Останнє підготовче судове засідання відкладено на 12.12.2024 року о 13-30 год.

09.12.2024 року представником позивача надано суду спільну письмову заяву про затвердження мирової угоди укладеної між Криворізькою міською радою та ТОВ «РАНЧО СОФІЯ», яка підписана стороною позивача в особі представника Криворізької міської ради Кудіна М.В. та стороною відповідача в особі директора ТОВ «РАНЧО СОФІЯ» Нагорної Т.А.

Останнє підготовче судове засідання відкладено на 10-00 год. 15.05.2025 року.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача прохала затвердити подану раніше мирову угоду.

Представник ТОВ «РАНЧО СОФІЯ» - адвокат Гудима Т.В. підтримала позицію представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася, причин неявку суду не повідомила.

Суд, дослідивши матеріали справи і інші докази, дійшов такого висновку.

Згідно із ч. 7 ст. 49 ЦПК України передбачено, що сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу, тобто це є їх диспозитивним правом, мирова угода підлягає затвердженню судом.

Відповідно до ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Як вбачається із заяви про затвердження мирової угоди від 04.12.2024, мирова угода складена та підписана стороною позивача в особі представника Криворізької міської ради Кудіна М.В. та стороною відповідача в особі директора ТОВ «РАНЧО СОФІЯ» Нагорної Т.А.

У своїх постановах ВП ВС неодноразово вказувала, що судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Визначення правильної юрисдикційності того чи іншого спору має важливе значення. Адже Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення ЄСПЛ від 29 квітня 1988 року у справі «Белілос проти Швейцарії»); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії»).

Правила визначення юрисдикційності відповідної справи встановлені процесуальними законами, якими регламентована предметна та суб`єктна юрисдикція адміністративних, господарських та цивільних судів, це ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України.

Так, у ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна, або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Ст. 20 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема : 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці; 15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

І змісту пред`явленої мирової угоди вбачається, що вона укладена між двома юридичними особами в межах спору між двома суб`єктами господарювання, а отже, вбачається спір у господарській діяльності, де сторонами виступають юридичні особи.

За даний обставинах, суд вважає, що умови поданої мирової угоди суперечать закону в межах відкритого провадження у цивільній справ, зважаючи на склад учасників судового процесу та характеру спірних правовідносин.

Згідно із пунктом 1 частини п`ятої статті 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в затвердженні мирової угоди і продовжити підготовче судове засідання.

Керуючись ст.ст. 207, 260-261, ч.6 ст. 259, 353 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в затвердженні мирової угоди, укладеної між Криворізькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАНЧО СОФІЯ», у цивільній справі № 216/6834/24 за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «РАНЧО СОФІЯ» про стягнення безпідставно збережених коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 20 травня 2025 року, його фіксування не здійснювалося у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суддя Г.М. Чирський