КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 761/8203/24

номер провадження №22-ц/824/7447/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник позивача Овчаренко І.С.,

представник відповідачів Вербицький В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Посольський» - Овчаренка Ігоря Сергійовича

на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року /суддя Романишена І.П./

на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року /суддя Романишена І.П./

на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 січня 2025 року /суддя Романишена І.П./

у справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Посольський» до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Мельник Ірини Леонідівни, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішення нотаріуса щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про нерухоме майно та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Посольський» (далі - Позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельник Ірини Леонідівни (далі - Відповідач 1), ОСОБА_1 (далі - Відповідач 2), ОСОБА_2 (далі - Відповідач 3) про скасування рішення Відповідача 1 за №65582126 від 25.11.2022 щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про зміну загальної площі паркомісця за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 (далі - Паркомісце НОМЕР_1), з 20 кв.м до 29,5 кв.м; застосування наслідків недійсності нікчемного договору купівлі-продажу від 01.12.2022, укладеного між Відповідачем 2 та Відповідачем 3 щодо Паркомісця НОМЕР_1 площею 29,5 кв.м, посвідченого Відповідачем 1 за №488, шляхом скасування рішення Відповідача 1 за №65634805 від 01.12.2022 про державну реєстрацію права приватної власності Відповідача 3 на Паркомісце НОМЕР_1 площею 29,5.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.12.2024 у задоволенні позову відмовлено./т. 2 а.с. 24-35/

Додатковим рішенням від 15.01.2025 задоволено заяву відповідача 3, стягнуто з позивача на користь відповідача 3 витрати на правничу допомогу в розмірі 27 000 грн /т.2 а.с. 106-110/.

Додатковим рішенням від 17.01.2025 частково задоволено заяву відповідача 2, стягнуто з позивача на користь відповідача 2 витрати на правничу допомогу в розмірі 21 000 грн, відмовлено в стягненні 1 500 грн за підготовку заяви про закриття провадження /т.2 а.с. 112-116/.

Не погоджуючись із рішеннями суду першої інстанції, позивач через представника Овчаренка І.С. подав апеляційні скарги, в яких просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, відмовити у стягненні витрат. Позивач вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, визнавши віндикаційний позов єдиним способом захисту, оскільки спір стосується майнових прав співвласників, а не права власності; не дослідив обставини порушення майнових прав співвласників через приєднання спільного майна до Паркомісця НОМЕР_1; порушив норми процесуального права, не врахувавши докази, витребувані судом, та висновки Верховного Суду про захист майнових прав. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, вказав, що витрати відповідачів 2 та 3 (27 000 грн та 22 500 грн) є неспівмірними, пропонуючи зменшити їх до 9 500 грн для кожного; судові витрати мали бути покладені на відповідачів, оскільки спір виник через їх неправомірні дії

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з частковим задоволенням позовних вимог, на підставі наступного.

Судом встановлено, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Посольський» зареєстровано 11.11.2016 () для управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_2 (Т.1 а.с. 29-30). Відповідно до статуту ОСББ, воно створено для захисту прав співвласників та управління спільним майном (Т.1 а.с. 31-35).

21.05.2021 Відповідач 1 зареєструвала право власності Відповідача 2 на Паркомісце НОМЕР_1 площею 20 кв.м (рішення №58416219) на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 15.08.2014, додаткової угоди, угоди про відступлення права вимоги, довідки, виписки, акта приймання-передачі та технічного паспорта від 18.05.2021, виготовленого ФОП ОСОБА_3 (Т.1 а.с. 36-50).

25.11.2022 Відповідач 1 прийняла рішення №65582126 про зміну площі Паркомісця НОМЕР_1 з 20 кв.м до 29,5 кв.м на підставі заяви Відповідача 2, довідки ФОП ОСОБА_4 №110/22 від 15.11.2022 та технічного паспорта №TIO1:6391-4273-2123-5317 від 15.11.2022 (Т.1 а.с. 51-55).

01.12.2022 між Відповідачем 2 та Відповідачем 3 укладено договір купівлі-продажу Паркомісця НОМЕР_1 площею 29,5 кв.м, посвідчений Відповідачем 1 за №488. На підставі цього договору Відповідач 1 зареєструвала право власності Відповідача 3 (рішення №65634805) (Т.1 а.с. 56-60).

Позивач стверджує, що збільшення площі Паркомісця НОМЕР_1 на 9,5 кв.м відбулося за рахунок технологічних проходів, які є спільним майном співвласників відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Співвласники не надавали згоди на відчуження цього майна, а Відповідач 2 не мав правових підстав для його приєднання (Т.1 а.с. 3-15).

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, керувався ст.ст. 2, 12, 13, 76-80, 89, 259, 263-265, 272-273, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 41 Конституції України, 202, 203, 204, 215, 216, 228, 316-321, 328, 369, 382 ЦК України, ст.ст. 3, 10-12, 18, 22, 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Суд дійшов висновку, що віндикаційний позов є належним способом захисту, а обраний Позивачем спосіб неефективний. Відповідач 1 визнаний неналежним, оскільки спір стосується майнових прав.

Щодо додаткових рішень від 15.01.2025 та 17.01.2025, суд першої інстанції стягнув з Позивача на користь Відповідача 3 витрати на правничу допомогу в розмірі 27 000 грн (Т.2 а.с. 141-147) та на користь Відповідача 2 - 21 000 грн (Т.2 а.с. 148-154), посилаючись на ст.ст. 2, 81, 89, 137, 141, 270, 354-355 ЦПК України. Суд вважав, що Позивач не довів неспівмірність витрат.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та не повно дослідив обставини справи, що призвело до помилкового висновку про відмову в позові в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Суд першої інстанції помилково визнав віндикаційний позов, передбачений ст.ст. 387, 388 ЦК України, єдиним способом захисту прав позивача, що не відповідає правовій природі спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно ним заволоділа, а ст. 388 ЦК України регулює витребування майна від добросовісного набувача. Однак, у даній справі позивач (ОСББ «Посольський») захищає майнові права співвласників на спільне майно багатоквартирного будинку, а не право власності, оскільки приміщення загального користування не зареєстровані як власність співвласників у розумінні ст. 331 ЦК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 та ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники мають майнові права на використання та розпорядження спільним майном, які є об`єктом захисту за ст. 177 ЦК України. Отже, віндикаційний позов незастосований для захисту таких прав, оскільки позивач не вимагає повернення майна у володіння, а прагне відновити становище, яке існувало до незаконного приєднання спільного майна до Паркомісця НОМЕР_1. Цей висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (п. 114), де зазначено, що віндикаційний позов спрямований на введення власника у володіння майном, а для захисту майнових прав ефективнішим є спосіб, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 16 ЦК України, - відновлення становища, яке існувало до порушення.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до необґрунтованої відмови у позові.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд зазначає таке.

Щодо вимоги про скасування рішення нотаріуса про зміну площі паркомісця.

Судом встановлено, що багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_2 , здано в експлуатацію у 2016 році, а право власності на Паркомісце НОМЕР_1 площею 20 кв.м зареєстровано за Відповідачем 2 ( ОСОБА_1 ) 21.05.2021 на підставі рішення нотаріуса №58416219 (Т.1 а.с. 36-50).

25.11.2022 Відповідач 2 подав заяву про зміну площі паркомісця до 29,5 кв.м, на підставі чого нотаріус (Відповідач 1) прийняла рішення №65582126, врахувавши новий технічний паспорт від 15.11.2022, виготовлений ФОП ОСОБА_4 (Т.1 а.с. 51-55).

Позивач (ОСББ «Посольський») стверджує, що збільшення площі на 9,5 кв.м відбулося за рахунок технологічних проходів, які є спільним майном співвласників будинку відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Відповідно до ст. 5 цього Закону, спільне майно багатоквартирного будинку, включаючи приміщення загального користування, є спільною сумісною власністю співвласників.

Згідно зі ст. 369 ЦК України, розпорядження таким майном потребує згоди всіх співвласників, а правочин щодо розпорядження спільним майном без такої згоди може бути визнаний недійсним. Позивач довів, що співвласники будинку не надавали згоди на включення технологічних проходів до складу Паркомісця НОМЕР_1, а Відповідач 2 не мав правових підстав для їх приєднання (Т.1 а.с. 3-15).

Колегія суддів вважає, що Відповідач 2 самовільно ініціював виготовлення нового технічного паспорта, який фактично узаконив збільшення площі паркомісця за рахунок спільного майна. Відповідач не надав доказів, що зміна площі паркомісця була пов`язана з реконструкцією чи іншими законними підставами. Технічний паспорт від 15.11.2022 (№TIO1:6391-4273-2123-5317) не містить обґрунтування приєднання додаткових 9,5 кв.м, а довідка ФОП ОСОБА_4 №110/22 від 15.11.2022 не є правовстановлюючим документом, що підтверджує зміну меж паркомісця (Т.1 а.с. 51-55).

Отже, нотаріус, як державний реєстратор, приймаючи рішення №65582126 від 25.11.2022, порушила вимоги ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV), оскільки не перевірила належним чином підстави для внесення змін до Державного реєстру прав. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 10 Закону №1952-IV, нотаріус зобов`язаний перевіряти документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій. Відсутність згоди співвласників на розпорядження спільним майном та неналежність поданих документів (технічного паспорта без обґрунтування) є підставою для відмови в реєстрації відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 24 Закону №1952-IV. Таким чином, рішення нотаріуса №65582126 є незаконним і підлягає скасуванню, що відповідає п. 4 ч. 1 ст. 16 ЦК України (відновлення становища, яке існувало до порушення).

Щодо вимоги застосувати наслідки недійсності нікчемного договору купівлі-продажу від 01.12.2022, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо паркомісця, шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельник Ірини Леонідівни, прийнятого за №65634805 від 01.12.2022 щодо держаної реєстрації права приватної власності ОСОБА_2 на паркомісце, загальною площею 29,5 кв.м.

Колегія суддів вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання вимог ст. 203 ЦК України, а нікчемний правочин є недійсним без рішення суду (ст. 216 ЦК України). Проте позивач (ОСББ «Посольський») не є стороною договору купівлі-продажу від 01.12.2022, а тому не має права вимагати застосування наслідків його недійсності. Крім того, скасування рішення нотаріуса №65582126 від 25.11.2022, яке змінює площу паркомісця до 29,5 кв.м, автоматично впливає на об`єкт правочину, оскільки договір купівлі-продажу ґрунтувався на незаконно змінених характеристиках паркомісця. Це робить вимогу про визнання договору недійсним неналежним способом захисту, оскільки спір вирішується шляхом скасування змін до площі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 21.12.2022 у справі №914/2350/18, обраний спосіб захисту має відповідати правовій природі спірних правовідносин. У даному випадку скасування незаконного рішення нотаріуса є достатнім для захисту майнових прав співвласників, а вимога щодо недійсності правочину виходить за межі спору про площу паркомісця.

Щодо вимоги до нотаріуса.

Суд апеляційної інстанції визнає приватного нотаріуса Мельник І.Л. неналежним відповідачем, оскільки її дії з внесення змін до Державного реєстру прав не є предметом спору. Відповідно до ст. 11 Закону №1952-IV, нотаріус самостійно приймає рішення за результатами розгляду заяв, але відповідальність за незаконні дії несе особа, яка ініціювала такі зміни, - у цьому випадку Відповідач 2 ( ОСОБА_1 ). Позивач не довів, що нотаріус діяла з порушенням своїх повноважень чи поза межами наданих документів (Т.1 а.с. 51-55). Таким чином, вимоги до нотаріуса є необґрунтованими.

Щодо спору про площу паркомісця.

Колегія суддів зазначає, що між сторонами існує спір щодо площі Паркомісця НОМЕР_1, зокрема щодо можливості включення прилеглих допоміжних приміщень (технологічних проходів) до його складу. Жодна зі сторін не надала переконливих доказів, які б підтверджували, що приєднання 9,5 кв.м не завдає шкоди спільному майну будинку чи не порушує права інших співвласників. Позивач посилається на порушення майнових прав співвласників (Т.1 а.с. 3-15), але не надав планів чи технічної документації, яка б чітко визначала межі технологічних проходів. Відповідачі, зі свого боку, не довели законність приєднання додаткової площі, оскільки технічний паспорт від 15.11.2022 не містить обґрунтування таких змін (Т.1 а.с. 51-55). Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 24.03.2018 у справі №815/219/17, ОСББ має право захищати майнові права співвласників, але обраний спосіб захисту має бути ефективним. У даному випадку питання узаконення збільшеної площі чи визначення складу паркомісця потребує додаткового дослідження, зокрема шляхом технічної експертизи чи звернення до органів, уповноважених на контроль за використанням спільного майна (наприклад, у порядку адміністративного судочинства), отже не в даному судовому провадженні.

Таким чином, скасування рішення нотаріуса №65582126 відновлює становище, яке існувало до порушення, але подальше врегулювання спору щодо площі паркомісця має відбуватися іншими способами захисту.

Отже, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є частково обґрунтованими. Позивач правильно вказав, що суд не дослідив належним чином обставини приєднання спільного майна до Паркомісця НОМЕР_1 та помилково визнав віндикаційний позов єдиним способом захисту. Відповідно до ст. 16 ЦК України, скасування незаконного рішення нотаріуса є належним способом відновлення порушених майнових прав співвласників.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в частині скасування рішення нотаріуса №65582126 від 25.11.2022.

Оскільки основне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20.12.2024 скасовується у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин справи, додаткові рішення від 15.01.2025 та 17.01.2025, які стосуються розподілу судових витрат, також підлягають скасуванню, а питання розподілу судових витрат підлягає новому розгляду відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково в частині вимог до Відповідача 2, з нього на користь позивача стягуються витрати на правничу допомогу в розмірі 16 200 грн (половина від заявлених 32 400 грн, враховуючи акти №7 від 22.02.2024, №19 від 09.05.2024, №56 від 11.12.2024) та судовий збір у розмірі 3 028 грн у суді першої інстанції та 3 634 грн у суді апеляційної інстанції. Витрати відповідачів 2 та 3 на правничу допомогу (27 000 грн та 21 000 грн) не стягуються з позивача, оскільки позов задоволено частково, не з підстав заперечень відповідачів.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги представника об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Посольський» - Овчаренка Ігоря Сергійовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року, на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року, на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 січня 2025 року - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 січня 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення, наступного змісту:

Позовні вимоги щодо ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельник Ірини Леонідівни, прийняте за №65582126 від 25.11.2022 щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про зміну загальної площі паркомісця, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомо майна 000, з 20 кв.м. до 29,5 кв.м.

У задоволенні позовних вимог щодо застосування наслідків недійсності нікчемного договору купівлі-продажу від 01.12.2022, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо паркомісця, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомо майна 000, загальною площею 29,5 кв.м., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Іриною Леонідівною за №488, шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельник Ірини Леонідівни, прийнятого за №65634805 від 01.12.2022 щодо держаної реєстрації права приватної власності ОСОБА_2 на паркомісце, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомо майна 000, загальною площею 29,5 кв.м. відмовити.

У задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельник Ірини Леонідівни - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Посольський» в порядку розподілу судових витрат в суді першої інстанції 3028 грн судового збору та 16200 грн витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Посольський» в порядку розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції 3634 грн судового збору.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: