П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року м. Київ

Справа № 369/19367/23

Провадження № 22-ц/824/1554/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядкуписьмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником - адвокатом Козирем Сергієм Володимировичем на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу.

21.02.2024 року представником відповідача - адвокатом Козирем С.В. подано заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2024 року відкрито провадження у справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_2

07.06.2024 року представником позивача - адвокатом Андрєєвим М.А. через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про передачу справи за підсудністю. Клопотання обгрунтоване тим, що 14.02.2024 року відкрито провадження у справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_2 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Козира С.В. про закриття провадження у цивільній справі № 369/19367/23. Задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Андрєєва М.А. про передачу справи за підсудністю. Цивільну справу № 369/19367/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу - передано на розгляд до Господарського суду Київської області (вулиця Симона Петлюри, 16, м. Київ, 01000) на розгляді якого перебуває справа № 911/2308/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_2 про неплатоспроможність.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що в провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/2308/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_2 про неплатоспроможність, а отже, керуючись правовим висновком, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 607/6254/15-ц, та ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, суд першої інстанції дійшов висновку, що справу № 369/19367/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу необхідно передати на розгляд до Господарського суду Київської області, на розгляді якого перебуває справа № 911/2308/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_2 про неплатоспроможність.

Не погоджуючись з судовим рішенням, 24 червня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Козир С. В. подав засобами системи «Електронний суд» до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2024 року, у обґрунтуванні доводів якої вказує на те, що вказане судове рішення незаконним, адже воно ухвалено з порушенням норм процесуального права, а саме ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 13, ст. 31, ст. 263 ЦПК України, та текст якої містить клопотання про звільнення від сплати судового збору.

У доводах своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, не будучи наділений цивільним процесуальним законом повноваженнями на передачу справи за підвідомчістю до іншого суду, помилково вирішив передати справу до Господарського суду Київської області, тим самим вийшов за межі своїх повноважень наданих йому законом, і перебрав на себе повноваження суду апеляційної інстанції, що є неприпустимим, адже Україна є правовою державою.

Також скаржник зауважує, що характер правовідносин, який склався у справі №607/6254/15-ц, і на яку послався суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не є подібним до справи № 369/11521/23, а відтак висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 607/6254/15-ц щодо застосування норми права не міг бути застосований судом першої інстанції при постановлені оскаржуваного судового рішення.

Водночас, у своїй апеляційній скарзі відповідач просить одночасно скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.06.20204 року у справі № 369/19367/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, якою справу направлено до Господарського суду Київської області, та постановити нове рішення, яким цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу - знову передати на розгляд до Господарського суду Київської області (вулиця Симона Петлюри, 16, м. Київ, 01000) на розгляді якого перебуває справа № 911/2308/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_2 про неплатоспроможність.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 24 червня 2024 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу Немировській О. В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 червня 2024 року витребувано матеріали справи № 369/19367/23 з Києво-Святошинського районного суду Київської області, вказана ухвала отримана Києво-Святошинським районним судом Київської області 26 червня 2024 року, що підтверджується звітом про підтвердження отримання адресатом вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду від 26 червня 2024 року.

02 липня 2024 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Андрєєв М. А. подав до Київського апеляційного суду засобами системи «Електронний суд» відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що апелянт ОСОБА_2 , разом зі своїм спільниками ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) утворює собою групу забудовників під брендом так званого житлового комплексу «Данія», який діє у передмісті Києва. Вони отримували гроші у звичайних людей, які їх заробили важкою чесною працею. Перед цими інвесторами зобов`язання не виконувалися ще з 2020 року, що виключає обґрунтованість посилань апелянта на неможливість продовження будівництва у зв`язку з пандемією чи війною. Кримінальне провадження №0000309 від 10.07.2022, яке було у зв`язку з цим відкрито за попередньою кваліфікацією шахрайства, вчиненого в особливо великих розмірах або/та організованою групою, наразі не призвело до засудження винуватих осіб та поновлення прав потерпілих вкладних. До лютого 2024 року у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває понад 200 цивільних судових справ, де вказані забудовники (в т.ч. апелянт) є відповідачами. Жодне судове рішення ними добровільне не виконується, при цьому вони продовжують знаходити кошти на фінансування правничої допомоги у боротьбі проти ошуканих інвесторів.

Зазначає що Києво-Святошинський районний суд Київської області відповідно до приписів Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) та усталеною судової практики передає судові спори на розгляд Господарського суду Київської області, де перебуває справа ОСОБА_2 про неплатоспроможність. Проте ОСОБА_2 подаючи клопотання про закриття провадження у справах та оскаржуючи ухвали про передачу справ за підсудністю переслідує дві мети: домогтися закриття провадження у справі, щоб після закриття провадження у справі про її неплатоспроможність у Господарському суді Київської області, відповідні інвестори (позивачі) не змогли знову звернутися до Суду у зв`язку з пропуском строків позовної давності, а якщо і змогли - їм буде відмовлено у відкритті провадженні на підставі п. 2 частини першої статіт 186 ЦПК, відповідно до якого Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є така, що набрало законної сили ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; або, у разі неможливості закрити провадження, - затягнути розгляд справи, заблокувавши на декілька місяць фактичну передачу справи за підсудністю апеляційною скаргою. У цей час у Господарському суді Київської області адвокати ОСОБА_2., заперечують проти визнання грошових вимог кредиторам, чиї справи перебувають на розгляді в Київському апеляційному суді за скаргами самої ОСОБА_2 на ухвали судів першої інстанції про передачу за підсудністю. Мотивуючи це тим, що існує цивільний спір про право, а тому визнання грошових вимог є передчасним.

Наголошує на тому, що практика Верховного суду та Київського апеляційного суду є сталою щодо необхідності у таких випадках передавати справи за підсудністю до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про неплатоспроможність відповідача-боржника. Це підтверджується постановами Київського апеляційного суду, винесеними різними колегіями у наступних справах: у справі 369/4439/23 постанова від 18.10.2023, у справі 369/8307/23 постанова від 21.12.2023, у справі 369/5134/23 постанова від 26.10.2023. Таким чином, закриття провадження у цій справі було б перешкоджанням позивачу у доступі до правосуддя та суперечило б нормам матеріального права та сталій судовій практиці. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржувану ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області у цій справі - залишити без змін.

Листом Київського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року повторно витребувано матеріали справи № 369/19367/23 з Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Листом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 серпня 2024 року повідомляється, що 27 червня 2024 року матеріали справи № 369/19367/23 направлено на розгляд саме до Господарського суду Київської області згідно оскаржуваної ухвали.

Листом Київського апеляційного суду від 1 листопада 2024 року втретє витребувано матеріали справи № 369/19367/23 з Києво-Святошинського районного суду Київської області, та наголошено на тому, що саме Києво-Святошинський районний суд має вжити заходи для повернення матеріалів вищевказаної справи з Господарського суду Київської області та направити їх Київському апеляційному суду, оскільки суд першої інстанції отримав ухвалу Київського апеляційного суду про витребування матеріалів справи до того як направив їх до Господарського суду Київської області.

Листом Київського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року вчетверте витребувано матеріали справи № 369/19367/23 з Києво-Святошинського районного суду Київської області, а також додатково надіслано аналогічного листа Господарському суду Київської області.

02 січня 2025 року матеріали справи № 369/19367/23 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2024 року.

22 січня 2025 року, відповідно до розпорядження Київського апеляційного суду у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_7 призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи № 369/19367/23

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2025 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу Стрижеусу А. М.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 квітня 2025 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Таким чином, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. (Схожі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 522/3454/16-ц (провадження № 14-6цс18) та у постанові Верховного суду від 04 грудня 2024 року у справі №369/10284/23 (провадження № 61-8314св24)).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства (що набув чинності 21.04.2019), господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Частиною 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

У постановах від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, від 19 червня 2019 року у справах № 289/718/18 та № 289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог. Фактично з введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах дійшла висновку, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (постанови від 15 січня 2020р. по справі № 607/6254/15-ц, від 28 січня 2020р. по справі № 50/311-б, від 06.10.2021р. по справі № 361/2328/17).

Тому, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.

Процесуальний закон визначає правило виключної підсудності справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, незалежно від моменту виникнення таких вимог, серед іншого справ за позовами з майновими (грошовими) вимогами до боржника, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) відповідача, стосовно яких у ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено імперативну вимогу їх передачі до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, для розгляду по суті спору в межах цієї справи.

Предметом розгляду у цій справі є вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, а саме купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,5 кв.м., у багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1002 га, кадастровий номер якої - :03:006:0020, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Отже, цей позов стосується майнових прав банкрута.

З урахуванням наведеного вимоги позивача, заявлені у цій справі до банкрута, мають розглядатися у межах справи про його банкрутство відповідно до статті 7 КУзПБ. За умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю КУзПБ, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів (аналогічні висновки висловлені в постанові Верховного суду від 06.10.2021р. по справі № 361/2328/17).

Встановивши, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 14 лютого 2024 року відкрито провадження у господарській справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_2 , суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що розгляд даної справи повинен здійснюватися за правилами господарського судочинства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апелянт сформулював взаємовиключні вимоги, оскільки одночасно просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про передачу справи до Господарського суду та одночасно просить постановити нове рішення, яким передати цю ж справу до того ж Господарського суду. Таке формулювання вимог свідчить про відсутність чіткої правової позиції апелянта та ставить під сумнів процесуальну обґрунтованість апеляційної скарги.

Київський апеляційний суд розцінює такі вимоги як внутрішньо суперечливі, позбавлені логічного обґрунтування, та оцінює їх як спробу штучно затягнути судовий процес.

Виходячи із викладеного оскаржувана ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

З огляду на викладене, відповідно до статті 375 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Козир Сергієм Володимировичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає .

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна