Провадження №22-ц/824/2094/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики від 29 листопада 2018 року.

16 липня 2024 року від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у вказаній цивільній справі. В обґрунтування клопотання зазначено, що позовні вимоги у вказаній цивільній справі ґрунтуються на простроченій заборгованості за договором позики від 29.11.2028 року, право вимоги за яким набув позивач на підставі договору відступлення права вимоги від 27.04.2021 року. Разом з тим 02.07.2024 року Дергачівським районним судом Харківської області було відкрито провадження у справі про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 27.04.2021 року, де сторонами є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Зазначив, що майбутнє рішення Дергачівського районного суду Харківської області у справі № 619/4117/24 не тільки пов`язане з правовідносинами сторін, але і може встановити певні обставини, що можуть вплинути на рішення Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/16056/23.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 липня 2024 року заяву ОСОБА_2 про зупинення провадження задоволено; провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики зупинено до набрання законної сили рішенням суду у справі № 619/4117/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору від 27.04.2021 року.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, 01.08.2024 року позивач направив апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, вказує, що суд помилково дійшов висновку про зупинення провадження у справі та просить скасувати оскаржувану ухвалу у зв`язку з порушенням норм цивільного процесуального закону, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої доводи обґрунтовував тим, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 263 ЦПК України не навів аргументів того, в чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої цивільної справи № 619/4117/24 за позовом ОСОБА_2 , в оскаржуваній ухвалі суд не зазначив жодних висновків щодо наявності підстав зупинення провадження у справі та відхилення заперечень представника позивача, заявлених в судовому засіданні.

Вважає, що наявність спору про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 27.04.2021 року за договором позики не впливає на можливість суду першої інстанції встановити під час розгляду справи № 753/16056/23 обставини щодо наявності заборгованості за договором позики від 29.11.2018 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Більше того, на думку апелянта, у разі задоволення вимог щодо недійсності договору про відступлення права вимоги в іншій справі, таке рішення не вплине на існування заборгованості, а лише призведе до заміни стягувача у зобов`язанні.

Таким чином, сама по собі взаємопов`язаність двох справ не свідчить про неможливість розгляду справи за позовом ОСОБА_1

28 жовтня 2024 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі - без змін.

02 січня 2024 року до апеляційного суду надійшов лист від відповідача щодо розгляду апеляційної скарги, в якому останній зазначив про обґрунтованість рішення суду про зупинення провадження у даній справі до розгляду справи про визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про зупинення провадження, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків:

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року в справі № 761/33089/20 (провадження№ 61-18470св21) вказано, що тлумачення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов: 1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі; 2) пов`язаність справ - пов`язаною зі справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) вказано, що: метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок. Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Отже, така підстава зупинення провадження як неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи застосовується виключно у тому разі, коли в тій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цій справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

При цьому, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки у випадку, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду необхідно у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Саме по собі твердження про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для зупинення провадження у справі.Взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі.

Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 910/12694/18, а також 07 вересня 2023 року в рамках справи № 4821/3/23.

Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає виключно у випадку саме неможливості (а не недоцільності, бажаності, зручності, тощо) розгляду даної справи до вирішення судом іншої справи. При цьому така неможливість має бути чітко визначена та належним чином аргументована судом при зупиненні провадження.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі:

- не навів аргументів того, в чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої цивільної справи № 619/4117/24;

- не зазначив жодних висновків щодо наявності підстав зупинення провадження у справі;

-наявність спору про визнання недійсним правочину щодо зміни сторони у договорі позики не виключає можливість встановити наявність чи відсутність заборгованості за договором позики і не впливає на факт існування зобов`язання та його розмір;

- у разі задоволення вимог щодо недійсності договору про відступлення права вимоги в іншій справі, таке рішення не вплине на існування заборгованості за договором позики, а лише призведе до заміни стягувача у зобов`язанні.

Апеляційний суд погоджується з наведеними доводами апелянта.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу про зупинення провадження, врахував положення п. 6 ч. 1 ст. 251, п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України та зазначив, що приймаючи до уваги предмет спору, обставини на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, беручи до уваги, те, що позовні вимоги по зазначеній справі пов`язанні з заявленими позовними вимогами у цивільній справі № 619/4117/24, дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у цивільній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 619/4117/24.

Пославшись на взаємопов`язаність позовних вимог у вказаних справах, суд першої інстанції тим не менш належно не аргументував, чому справа № 753/16056/23 про стягнення заборгованості за договором позики не може бути вирішена до розгляду цивільної справи про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, та які саме обставини не можуть бути самостійно встановлені в рамках розгляду даної справи.

Не вбачає такої неможливості і колегія суддів апеляційного суду.

При цьому з точки зору апеляційного суду зупинення провадження у справі може спричинити невиправдане затягування строків розгляду справи. На переконання апеляційного суду заслуговують на увагу й доводи апелянта про те, що вирішення позову щодо недійсності договору про відступлення права вимоги в іншій справі, не вплине на встановлення наявності чи відсутності заборгованості за договором позики та її розмір, а лише призведе до заміни стягувача у зобов`язанні.

На думку колегії суддів, для вирішення позову у справі про стягнення заборгованості за договором позики не має вирішального значення, на користь якого саме стягувача буде відшкодовуватися заборгованість відповідачем, у разі вирішення позову у справі про визнання недійсним договору про відступлення вимоги.

У відповідності до положень ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність передбачених процесуальним законом підстав для зупинення провадження по справі, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для подовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 липня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для подовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько