Справа № 740/7042/24
Провадження № 2/740/380/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» (далі ТОВ «Факторинг партнерс», товариство) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

установив:

У грудні 2024 року представник позивача подав до суду вказану позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором № 00-9175265 від 16.08.2023 у розмірі 18 450,00 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» (далі ТОВ «Качай гроші») та відповідачкою в електронній формі укладено договір № 00-9175265, який підписано останньою шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 6000,00 грн. Відповідачка зобов`язалася отримати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором. Відповідно до п. 1.8 договору укладений між сторонами договір діє до дати, визначеної в договорі, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань - до їх повного виконання позичальником. Підписанням договору відповідачка підтвердила, що ознайомлена з усіма його істотними умовами. 10.04.2024 між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Качай гроші» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги до позичальників, у тому числі за договором № 00-9175265.

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитом та процентами за користування кредитом, станом на день звернення до суду з указаною заявою становить 18 450,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 6000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 12 150,00 грн; заборгованість за комісією 300,00 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 27 січня 2025 року 11-00 год., яке в подальшому відкладено на 13 травня 2025 року 15-00 год.

У відзиві на позовну заяву відповідачка просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вона не укладала вказаний кредитний договір. Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний у матеріалах справи договір (у вигляді паперової копії) створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та що він підписувався електронними підписами уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів), що є обов`язковим реквізитом електронного документа. Наявна в матеріалах справи паперова копія кредитного договору не може вважатися електронним документом (копією електронного документа), оскільки не відповідає вимогам ст. 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору між нею та кредитором. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення, підтвердження відповідачкою пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідки про ідентифікацію клієнта, хронології вчинення дій щодо укладення договору у формі електронного правочину. Разом з тим заявлений позивачем розмір заборгованості за процентами не є співмірним з розміром кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності. Крім того, позивачем не доведено факту переходу до нього прав вимоги до відповідачки, оскільки до позовної заяви не додано реєстру прав вимоги, доказів сплати грошових коштів за договором факторингу, у свою чергу у витязі із реєстру прав вимоги міститься інформація лише щодо відповідачки, він не містить підписів та печаток. Позивачем не доведено факту виконання первісним кредитором обов`язку щодо переказу кредитних коштів відповідачці на її рахунок. Також відповідачка просила відмовити в задоволенні заяви представника позивача про стягнення з неї витрат на правничу допомогу, оскільки заявлений позивачем розмір таких витрат є неспівмірним з обсягом виконаних адвокатом робіт, враховуючи шаблонний характер складених ним документів та низьку якість їх виконання.

У відповіді на відзив представник позивача Сердійчук Я. Я. зазначила, що сторони уклали договір, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону відповідачки, тим самим підтверджено її ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Сторони погодили нарахування процентів за користування кредитними коштами на весь період фактичного користування, у тому числі й у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання. Щодо доводів відповідачки про недоведеність факту оплати договору факторингу, укладеного між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Факторинг партнерс», то до позовної заяви долучено платіжну інструкцію, яка спростовує вказані доводи та свідчить про наявність у позивача права вимоги до відповідачки. Позивачем до позовної заяви долучено інформаційну довідку, додатком до якої підтверджується перерахування відповідачці кредитних коштів. Позивач не має доступу до виписок по рахунку відповідачки, оскільки вказана інформація є банківською таємницею, а тому надати вказаних документів не має можливості. Щодо доводів відповідачки про недоведеність переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Факторинг партнерс», то до позовної заяви додано належним чином завірені копії документів, які спростовують ці доводи. Щодо заперечень відповідачки про розмір витрат на правничу допомогу, то заявлена до стягнення сума витрат є співмірною зі складністю справи та документально підтверджена.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

01.05.2025 на електронну пошту суду надійшло чергове клопотання відповідачки про відкладення розгляду справи у зв`язку з сімейними обставинами та поганим самопочуттям, що суд розцінює, як затягування розгляду справи. На вказані обставини відповідачка посилалася в попередньому клопотанні від 07.04.2025, що стало підставою для відкладення судового засідання.

Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи, зокрема, за першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. При цьому учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; та виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (пункт 3 частини першої статті 43 ЦПК України).

На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

На цей час відсутні підстави, які обумовлюють неможливість вирішення спору за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що 16 серпня 2023 року відповідачка уклала з ТОВ «Качай гроші» договір кредитної лінії № 00-9175265, підписавши його електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора D5829 (а. с. 16-20).

Відповідно до п. 1.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користуванням ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Згідно з п. 1.2, 1.3 договору сума кредитного ліміту складає 6000,00 грн, строк дії - 120 днів. Позичальник зобов`язався повернути кредит 14 грудня 2023 року або достроково.

У п. 1.4 сторони передбачили тип процентної ставки - фіксована. Знижена процентна ставка становить 1 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується виключно в межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.3 договору, але не більше 20 днів користування кредитом, тобто з 01 по 20 день включно. Стандартна процентна ставка складає 2,50 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом, зазначеного в пункті 1.3 цього договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом по день повернення кредиту.

За змістом п. 1.5 договору, за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 5,00 % від суми кредиту, що складає 300,00 грн.

Відповідно до п. 1.6, 1.7 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору становить 5472,01 %, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору складає 22 500,00 грн.

Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що ОСОБА_1 , з якою укладено договір № 00-9175265 від 16.08.2023, ідентифікована ТОВ «Качай гроші»; акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) - D5829 (а. с. 31).

На підтвердження отримання відповідачкою кредитних коштів до позовної заяви додано інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» за вих. № 647/04 від 22.04.2024 з додатком, відповідно до якої 16.08.2023 на банківську картку № НОМЕР_1 клієнта ОСОБА_1 перераховано кредитні кошти в сумі 6000,00 грн (а. с. 32-34).

Згідно з наданим ТОВ «Качай гроші» детальним розрахунком заборгованості за договором № 00-9175265 від 16.08.2023 станом на 10.04.2024 (на дату укладення договору факторингу) за відповідачкою рахується заборгованість у розмірі 18 450,00 грн, з яких: 6000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням; 12 150,00 грн заборгованість за нарахованими процентами; 300,00 грн заборгованість за нарахованими комісіями (а. с. 35).

10 квітня 2024 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено договір факторингу № 1-10042024, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором.

Відповідно до копії реєстру боржників до договору факторингу № 1-10042024 від 10.04.2024 ТОВ «Факторинг партнерс» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 00-9175265 у розмірі 18 450,00 грн, з яких: 6000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням; 12 150,00 грн заборгованість за нарахованими процентами; 300,00 грн заборгованість за нарахованими комісіями (а. с. 41, 42).

Згідно з наданим ТОВ «Факторинг партнерс» розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 13.11.2024 загальна заборгованість відповідачки за договором № 00-9175265 від 16.08.2023 становить 18 450,00 грн, з яких: 6000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 12 150,00 грн заборгованість за процентами; 300,00 грн заборгованість за комісією (а. с. 36).

28.02.2025 на виконання ухвали суду про витребування доказів до суду надійшла інформація від Акціонерного товариства «Універсал банк» про рух коштів по картці, яка належить ОСОБА_1 . Зі змісту виписки убачається, що 16.08.2023 о 23-08 год. на картковий рахунок ОСОБА_1 перераховано грошові кошти в сумі 6000,00 грн (а. с. 114).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних відомостей особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію за надання, обслуговування кредиту.

Згідно зі ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Також відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за цим договором.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Надані позивачем на обґрунтування своїх вимог докази суд вважає належними та допустимими і такими, що підтверджують укладення відповідачкою вищевказаного кредитного договору, який не оспорений відповідачкою у встановленому законом порядку та згідно з презумпцією правомірності договору є правомірним (дійсним) станом на час розгляду справи в суді.

Матеріалами справи підтверджується, що 16.08.2023 між ОСОБА_1 та первісним кредитором ТОВ «Качай гроші» укладено договір № 00-9175265 в електронній формі. Зокрема, вказаний договір підписано ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора D5829.

Доводи відповідачки про те, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що вона підписала договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з якого неможливо встановити, ким та в який спосіб створено та накладено вказаний одноразовий ідентифікатор, є необґрунтованими, оскільки за нормами Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис є одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідачки на вебсайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і допустимих доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачкою не надано.

Указаний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався. Підписуючи договір № 00-9175265 від 16.08.2023, відповідачка погодилася з умовами кредитування, у тому числі на розмір процентів за користування кредитними коштами та комісію.

Щодо доводів відповідачки про те, що надані позивачем паперові копії документів створено не в порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», слід зазначити таке.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (частини перша та друга статті 100 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Указана позовна заява з додатками надійшла до суду через систему "Електронний суд", про витребування саме оригіналів долучених до позовної заяив доказів сторона відповідачки не заявляла.

Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для виникнення кредитних правовідносин та існування заборгованості у відповідачки перед позивачем за договором № 00-9175265.

Заперечуючи проти позову, відповідачка посилалася на те, що позивачем не доведено факту перерахування грошових коштів на її банківський рахунок, однак указані доводи повністю спростовуються матеріалами справи, а саме випискою за карткою відповідачки, якою підтверджується факт надходження 16.08.2023 о 23:08 год. грошових коштів у розмірі 6000,00 грн на її рахунок. Викладені у відзиві обставини не підтверджено жодними доказами.

З урахуванням викладеного, унаслідок невиконання відповідачкою взятих за кредитним договором зобов`язань утворилася заборгованість у вказаному позивачем розмірі, яка не спростована відповідачкою, і така заборгованість підлягає стягненню з неї на користь позивача, який на підставі відповідного договору факторингу є новим кредитором відповідачки. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктами 1, 2, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, у ч. 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 січня 2019 року в справі № 910/15944/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Позивачем на підтвердження надання правничої допомоги на суму 9000,00 грн надано такі документи: прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги № 173, витяг з акта № 1 про надання юридичної допомоги від 08.11.2024, відповідно до яких вартість обсягу наданих послуг становить 9000,00 грн.

Суд вважає, що визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 9000,00 грн є завищеним з урахуванням категорії справи та наданих адвокатом послуг. Так, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн відповідатимуть критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин цієї справи, що є співмірним зі складністю справи, а також обсягом наданих адвокатом послуг, які зводилися до надання усної консультації з вивченням документів та складення позовної заяви. При цьому суд також ураховує фінансовий стан обох сторін, де позивачем є юридична особа, яка займається питаннями фінансового характеру, і на користь якого стягнуто грошові кошти, як заборгованість за договором, а відповідачкою - фізична особа, з якої стягнуто заборгованість за кредитним договором у зв`язку з невиконанням умов договору.

Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 6422,40 грн.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 81, 89, 141, 263 265, 268, 272, 273, 274 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, 6, оф. 521; ) заборгованість у загальному розмірі 18 450 (вісімнадцять тисяч чотириста п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, 6, оф. 521; ) судові витрати в загальному розмірі 6422 (шість тисяч чотириста двадцять дві) гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко