УХВАЛА

(ДОДАТКОВА)

30 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 761/36070/21

провадження № 61-2481св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Петрова Є. В.,

суддів: Грушицького А. І., Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

розглянув у порядку письмового провадження заяву Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк»про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним кредитного договору за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (далі - АТ «Креді Агріколь Банк») про визнання недійсним кредитного договору, у якому з рахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив: 1) визнати недійсним кредитний договір від 29 січня 2008 року № 17/08-Ф, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний Банк» (далі - АТ «Індекс-Банк»), правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк»; 2) визнати недійсним договір іпотеки від 29 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Індекс-Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З. та зареєстрований у реєстрі за № 438; 3) скасувати реєстраційний запис про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек про реєстрацію обтяження (реєстраційний номер обтяження 6482081) за договором іпотеки, посвідченим 29 січня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З. та зареєстрованим у реєстрі за № 438; 4) скасувати реєстраційний запис про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна (реєстраційний запис № 6477929) про реєстрацію договору іпотеки, посвідченого 29 січня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З. та зареєстрованого у реєстрі за № 438.

Шевченківський районний суд міста Києва рішенням від 09 березня 2023 року позов задовольнив.

Визнав недійсним кредитний договір від 29 січня 2008 року № 17/08-Ф, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Індекс-Банк», правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк».

Визнав недійсним договір іпотеки від 29 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Індекс-Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З. та зареєстрований у реєстрі за № 438.

Скасував реєстраційний запис про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек про реєстрацію обтяження (реєстраційний номер обтяження 6482081) за договором іпотеки, посвідченим 29 січня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З. та зареєстрованим у реєстрі за № 438.

Скасував реєстраційний запис про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна (реєстраційний запис № 6477929) договору іпотеки, посвідченого 29 січня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З. та зареєстрованого у реєстрі за № 438.

Київський апеляційний суд постановою від 13 грудня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Креді Агріколь Банк» задовольнив.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року скасував і ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

У грудні 2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просило стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 341 474,02 грн.

Київський апеляційний суд додатковою постановою від 07 лютого 2024 року заяву АТ «Креді Агріколь Банк» про ухвалення додаткового судового рішення задовольнив частково. Стягнув із ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» понесені судові витрати зі сплати професійної правничої допомоги у розмірі 178 000,00 грн.

У лютому 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року, в якій просив скасувати оскаржувану постанову, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року залишити в силі.

Водночас АТ «Креді Агріколь Банк» подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просило: 1) залишити цю скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін; 2) стягнути з позивача на свою користь судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, у сумі, еквівалентній 8 000,00 дол. США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день подання відзиву становить 311 979,11 грн, та 516,00 грн накладних витрат. Відзив мотивовано, серед іншого, тим, що надана Адвокатським Об`єднанням «АВЕЛЛУМ» у межах цієї справи професійна правнича допомога є доволі складною, позаяк вона полягала у повному юридичному супроводі відповідача під час розгляду справи в суді касаційної інстанції, а саме: аналіз матеріалів справи та розробка стратегії захисту інтересів відповідача, пошук та аналіз судової практики, підготовка заперечень проти відкриття касаційного провадження, відзиву на касаційну скаргу та клопотання про закриття касаційного провадження.

Верховний Суд ухвалою від 11 березня 2024 рокувідкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 рокута витребував матеріали цієї справи із Шевченківського районного суду міста Києва.

У березні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Вітвицька О. В. через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року, в якійпросить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви АТ «Креді Агріколь Банк» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд ухвалою від 02 квітня 2024 рокувідкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через представника Вітвицьку О. В. , на додаткову постановуКиївського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року.

01 травня 2024 року справу № 761/36070/21 передано до Верховного Суду.

04 лютого 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Вітвицької О. В. про відмову від касаційної скарги на постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року, в якій заявник просив прийняти відмову від касаційної скарги на постанову апеляційного суду, ухвалену по суті спору, та постановити ухвалу про закриття касаційного провадження у справі.

Верховний Суд ухвалою від 03 березня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Вітвицької О. В. про відмову від касаційної скарги на постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року задовольнив.

Прийняв відмову від касаційної скарги та закрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року у цій справі.

Верховний Суд постановою від 26 березня 2025 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вітвицької О. В. залишив без задоволення, а додаткову постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року - без змін.

Короткий зміст заяви про розподіл судових витрат та її обґрунтування

17 березня 2025 року АТ «Креді Агріколь Банк» подало до Верховного Суду заяву про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді касаційної інстанції, в якій просило стягнути з позивача на свою користь судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, у сумі, еквівалентній 8 000,00 дол. США, що за курсом НБУ на день подання заяви становить 360 005,60 грн, та 516,00 грн накладних витрат.

Заяву мотивовано тим, що у пунктах 63-93 відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року відповідач надав детальне обґрунтування понесення ним судових витрат у суді касаційної інстанції та їх співмірність. До відзиву відповідач додав докази, які підтверджують такі витрати (додатки 3-9).

Позиція та висновки Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов таких висновків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті всі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі процесуальні, питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувалися докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).

Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо суд під час ухвалення основного судового рішення не визначив способу його виконання або не вирішив питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (пункти 1, 4 частини першої статті 133 ЦПК України).

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи зміст частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, й після судових дебатів, але виключно за наявності сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Зазначене узгоджується з положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань під час розгляду справи судом.

Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним порівняно з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду вже зазначала про те, що під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року («East/West Alliance Limited v. Ukraine», заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Вирішуючи питання, чи підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у разі закриття апеляційного (касаційного) провадження, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22) зазначила:

«Загальні норми ЦПК України спрямовані на відшкодування судових витрат стороні, яка виграла справу, тобто права якої були невизнані, оспорені або порушені іншою стороною та поновлені лише в результаті розгляду справи судом.

ЦПК України містить норми щодо розподілу судових витрат у разі ухвалення судового рішення (частина друга статті 141 ЦПК України) та у випадках, коли вимоги позивача судом по суті не розглядалися, але справа провадженням закінчується у зв`язку із закриттям такого чи залишенням справи без розгляду (стаття 142 ЦПК України).

Перегляд судових рішень (як рішень, постанов та ухвал) у апеляційному та касаційному порядках унормовано спеціальними статтями ЦПК України. Доступ до апеляційного та касаційного переглядів є одним із принципів цивільного процесу і передбачений у пункті 8 частини третьої статті 2 та статті 17 ЦПК України.

За результатами апеляційного та касаційного переглядів відповідно суд має право як на певні висновки щодо розгляду справи по суті (статті 374, 409 ЦПК України), так і певні процесуальні висновки, які унеможливлюють подальший апеляційний чи касаційний розгляд (статті 362 та 396 ЦПК України).

Однією з таких підстав закриття апеляційного провадження є заява особи, яка подала апеляційну скаргу, після відкриття апеляційного провадження, про відмову від скарги та за відсутності заперечень проти цього інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що апеляційне провадження має певні етапи, які вимагають як дій суду, так і дій інших учасників справи.

А саме: суд апеляційної інстанції перевіряє відповідність апеляційної скарги щодо форми і змісту вимогам статті 356 ЦПК України, дотримання строку, встановленого статтею 354 ЦПК України, повноважень особи, яка подала таку скаргу, сплату судових витрат та постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

З цією процесуальною дією суду пов`язано право учасників справи подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого апеляційним судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження (частина перша статті 360 ЦПК України).

У частинах другій, четвертій статті 360 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту відзиву та вказано на необхідність надання доказів надсилання його копій та документів, доданих до нього, іншим учасникам справи.

Тобто надання відзиву на апеляційну скаргу є реалізацією принципу змагальності сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 та стаття 12 ЦПК України).

Подання апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження вимагає від інших учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності апеляційної скарги.

Тому і у випадку закриття апеляційного провадження мають бути враховані судові витрати, які понесли інші учасники справи у зв`язку зі зверненням з апеляційною скаргою та відкриттям апеляційного провадження.

У такому випадку в апеляційного суду немає необхідності обґрунтовувати добросовісність чи недобросовісність особи, яка подала апеляційну скаргу, оскільки така особа реалізує своє право на апеляційний перегляд судового рішення, однак самостійно прийняла рішення в межах принципу диспозитивності (пункт 5 частини третьої статті 2, стаття 13 ЦПК України) про відмову від апеляційної скарги, усвідомлюючи наслідки такої відмови, а саме згідно з частиною п`ятою статті 364 ЦПК України унеможливлення для цієї особи апеляційного перегляду судового рішення.

Отже, у разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою особи, яка падала апеляційну скаргу, від такої, унеможливлюється повторне звернення цієї особи з апеляційною скаргою на оскарження судового рішення, однак інші учасники справи, які добросовісно реагували на відкриття апеляційного провадження поданням відзиву на апеляційну скаргу, понесли судові витрати, оскільки, у цьому випадку, звернулися за правничою допомогою до адвоката (стаття 15 ЦПК України), а відтак могли розраховувати на відшкодування вказаних витрат у випадку відмови у задоволенні апеляційної скарги. Однак такий же за своїми наслідками результат вони б отримали і у разі закриття апеляційного провадження, оскільки судове рішення, ухвалене судом першої інстанції по суті спору, залишається без змін.

Тому у випадку закриття апеляційного провадження відсутні будь-які обставини, які б унеможливлювали або нівелювали загальний принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України)».

Враховуючи викладене, відповідач АТ «Креді Агріколь Банк» має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з відмовою сторони позивача від касаційної скарги на постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року у цій справі та закриття касаційного провадження за такою скаргою.

У заяві про розподіл судових витрат АТ «Креді Агріколь Банк» просило, зокрема, здійснити розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді касаційної інстанції, а саме стягнути із ОСОБА_1 на свою користь судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у сумі, еквівалентній 8 000,00 дол. США, що за курсом НБУ на день подання заяви становить 360 005,60 грн, та 516,00 грн накладних витрат.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з підготовкою заперечень проти відкриття касаційного провадження, відзиву на касаційну скаргу та клопотання про закриття касаційного провадження, сторона відповідача надала:

- договір про надання правової допомоги від 15 травня 2023 року, укладений між Адвокатським Об`єднанням «АВЕЛЛУМ» в особі керівника ОСОБА_3. та АТ «Креді Агріколь Банк», згідно з умовами якого: клієнт доручає, а Адвокатське Об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову (професійну правничу) допомогу клієнту з питань, що пов`язані із захистом прав та законних інтересів клієнта у судовій справі № 761/36070/21 (пункт 1.1); гонорар Адвокатського Об`єднання за послуги з надання правової допомоги встановлюється додатковою угодою до цього договору, яка становитиме невід`ємну частину цього договору (пункт 4.1); валютою цього договору є гривня; клієнт зобов`язаний оплатити послуги в гривнях протягом п`яти робочих днів після отримання відповідного рахунку Адвокатського Об`єднання разом із актом приймання-передання наданих послуг шляхом банківського переказу на рахунок Адвокатського Об`єднання (пункт 4.3);

- додаткову угоду № 3 від 05 лютого 2024 року до договору про надання правової допомоги, укладену між Адвокатським Об`єднанням «АВЕЛЛУМ» та АТ «Креді Агріколь Банк», за умовами якої загальна максимальна вартість послуг Адвокатського Об`єднання за надання правничої допомоги у суді касаційної інстанції становить гривневий еквівалент 8 000,00 євро;

- накази Адвокатського Об`єднання «АВЕЛЛУМ» від 15 травня 2023 року № 1505/1, від 28 серпня 2023 року № 2808/1, від 06 лютого 2024 року № 0602/1, згідно з якими погодинна ставка радників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 становить 250,00 дол. США, спеціаліста першої категорії Сєрової Олександри - 210,00 дол. США, спеціалістів другої категорії ОСОБА_5 та Завалько Тетяни - 160,00 дол. США;

- звіт про надану професійну правничу допомогу від 29 березня 2024 року з описом наданих адвокатами послуг і кількості витраченого часу (68,63 годин), а також розрахунком накладних витрат на загальну вартість 516,00 грн, що включають поштові послуги та транспортні витрати.

20 березня 2025 року ОСОБА_1 через представника Вітвицьку О. В. подав до Верховного Суду заперечення проти розподілу витрат, у якому просить відмовити у задоволенні вимог відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Упостанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) Велика Палата Верховного Суду зазначила:

«127. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

135. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

142. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

143. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

144. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо».

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд врахував, що у запереченні проти розподілу судових витрат ОСОБА_1 не зазначав про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, доводів щодо неспівмірності витрат не заявляв.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) виснувала, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Як зазначалося, правнича допомога, надана АТ «Креді Агріколь Банк» у суді касаційної інстанції, полягала виключно в підготовці заперечень проти відкриття касаційного провадження, відзиву на касаційну скаргу та клопотання про закриття касаційного провадження. Гонорар адвокатського об`єднання становить еквівалент 8 000,00 дол. США, що за курсом НБУ на день подання заяви про розподіл судових витрат становило 360 005,60 грн. Також до судових витрат включено накладні витрати у розмірі 516,00 грн.

Верховний Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Заявлені стороною відповідача витрати в частині ознайомлення з матеріалами справи, формування позиції, обговорення з командою стратегії захисту інтересів клієнта, вивчення та аналізу судової практики і законодавства, необхідного для підготовки заперечення проти відкриття касаційного провадження, відзиву на касаційну скаргу та клопотання про закриття касаційного провадження, що заявлені як окремі послуги, не відповідають критерію неминучості витрат сторони у судовій справі, оскільки не належать до представництва та захисту прав клієнта у суді та охоплюються (є складовою) підготовкою та поданням зазначених документів, тому не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом.

Саме лише ознайомлення із документами у справі та проведення переговорів із командоюу різний спосіб, яке не потягло за собою будь-яких процесуальних дій адвокатів, не відповідає критерію неминучості та реальності адвокатських витрат.

Крім того, Верховний Суд зауважує, що заперечення проти відкриття касаційного провадження не вплинуло на рух справи, касаційне провадження все одно було відкрите, а зміст відзиву на касаційну скаргу частково дублює зміст апеляційної скарги АТ «Креді Агріколь Банк», за підготовку якої суд апеляційної інстанції стягнув із позивача на користь відповідача відповідне відшкодування.

Верховний Суд зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17).

Отже, врахувавши складність справи, суть спору, необхідність надання адвокатським об`єднанням послуг під час розгляду справи в суді касаційної інстанції та їх характер, обсяг виконаної роботи, критерій необхідності вчинення процесуальних дій та їх значущість, розгляд справи в суді касаційної інстанції в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, Верховний Суд дійшов висновку, що зазначені стороною відповідача витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру, а тому заявлений відповідачем розмір судових витрат, понесених у суді касаційної інстанції, підлягає зменшенню до 30 000,00 грн.

Керуючись статтями 141, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді касаційної інстанції, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк»30 000 (тридцять тисяч) грн 00 коп. судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді касаційної інстанції.

Додаткова ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Є. В. Петров
СуддіА. І. Грушицький
С. О. Карпенко
І. В. Литвиненко
В. В. Пророк