КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 361/3408/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/9992/2025Головуючий у суді першої інстанції - Василишин В.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд в складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2025 року про відмову у видачі судового наказу у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ», про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» на його користь середнього заробітку за час затримки при розрахунку за період з 25.09.2024 по 25.03.2025 та судового збору.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.03.2025 відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України (а.с. 33-34).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням та неправильним застосуванням пункту 1 частини першої статті 161 ЦПК України.

Вважає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України може бути заявлено окремо вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

При цьому, зазначає, що одночасно подати заяву про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за 6 місяців є неможливим з урахуванням приписів ст. 233 КЗпП України, яка вказує, що заяву про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні може бути подано ним у тримісячний строк з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (а.с. 36-37).

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявник має право звернутися до суду з однією вимогою про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, а не вимогами про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, альтернативи щодо вимог вказаною нормою не передбачено.

Так, наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

У частині першій статті 161 ЦПК України передбачено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, пунктом 1 цієї частини визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Як вже зазначалося вище, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилався на те, що 24.09.2024 його було звільнено із займаної посади, проте виплата всіх належних сум в день звільнення та по даний час ДП «УКРСПИРТ» проведена не була. Судовим наказом Городнянського районного суду Чернігівської області від 09.10.2024 № 732/1780/24 стягнуто з ДП «УКРСПИРТ» на його користь 107 100,79 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Вказував, що судовий наказ перебуває на примусовому виконання та заборгованість по заробітній платі не сплачена боржником. Однак, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності передбаченої ст. 117 Кодексу законів про працю України.

За вказаних обставин ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно ч. 2 ст. 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно пункту 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2011, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК) (1618-15), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24.03.1995 № 108/95-ВР (108/95-ВР) «Про оплату праці», Закон України від 19.10.2000 № 2050-III (2050-14) «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Згідно положень ст. 117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, з наведеного слідує, що працівник має право звертатися до суду з окремими вимогами як про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, так і середнього заробітку за час затримки розрахунку. Наведені положення імперативно не вказують на те, що зазначені вимоги слід розглядати виключно у межах наказного чи позовного провадження, у межах однієї заяви та їх окремий розгляд не допускається.

Тобто, заявник управі звертатися до суду як і в порядку наказного, так і в порядку спрощеного позовного провадження з вимогами як про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, так і середнього заробітку за час затримки розрахунку. Окремий розгляд однієї із вимог наведених вище не виключає подальшу можливість заявника звернутися до суду із іншою вимогою у відповідності до вимог чинного законодавства.

Разом з цим, суд першої інстанції розглядаючи такі вимоги, повинен встановити факт відсутності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання, та як наслідок, вирішити питання про видачу судового наказу.

Як визначено п. 5 ч. 2 та п 4 ч.3 ст.163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, та до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як убачається із матеріалів цієї справи, заявник надав до суду довідку про доходи № 1.11-7/49 від 30.09.2024, в якій вказана заборгованість з виплати заробітної плати, довідку про доходи № 1.17-7/43 від 28.02.2025, в якій зазначено середньоденну заробітну плату, наказ № 169-к від 24.09.2024 про звільнення ОСОБА_1 , копію судового наказу Городнянського районного суду Чернігівської області від 09.10.2024, копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 76674094 від 02.12.2024 з примусового виконання судового наказу Городнянського районного суду Чернігівської області від 09.10.2024 про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 107 100 грн. 79 коп., розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначені докази у своїй сукупності надають змогу встановити обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги та вирішити по суті порушені у заяві питання.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у суду були відсутні правові підстави для відмови у видачі судового наказу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, у зв`язку з невірним тлумаченням положення п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України та, як наслідок, допущенням надмірного формалізму, що перешкоджає доступу до суду та ефективному захисту порушеного права особи, що є неприпустимим.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала про відмову у видачі судового наказу судом постановлена за неповного з`ясування обставин справи та з порушенням норм процесуального права і перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції, постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2025 року про відмову у видачі судового наказу у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ», про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова