Справа № 489/7834/24
Провадження № 2/489/461/25
20 травня 2025 року м. Миколаїв
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді: Костюченко Г.С.,
із секретарем судового засідання: Савковою К.А.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету позову: Миколаївська міська рада, про визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом,
09 жовтня 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Максименко С.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , відповідно до якого просить визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , померлої матері сторін, позивача та відповідачки по 1/3 частці кожного; визнати за ним право власності на 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на 1/6 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері, а також стягнути з відповідачки на його користь судовий збір та витрати на правову допомогу адвоката.
Свої вимоги мотивував тим, що квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної сумісної власності позивачу, відповідачці, та їх матері. Частки співвласників квартири не визначені та на переконання позивача є рівними. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . За життя їй належала частка у спільній власності на квартиру АДРЕСА_2 - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.04.1997 р. Після смерті матері позивач ОСОБА_1 у встановлені законом порядку та строк звернувся до приватного нотаріуса ММНО Миколаївської області Ємельянової О.В., де була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер у спадковому реєстрі 71478571. 30.10.2023 позивач звернувся до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав після смерті матері, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру по АДРЕСА_2 йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що відповідачка не надала нотаріусу заяву про прийняття спадщини у порядку, передбаченому чинним законодавством, через що не встановлено коло спадкоємців, а також позивачем не надано нотаріусу правовстановлюючого документу на спадкове майно через його відсутність. Позивач звертався до відповідачки із заявою про надання свідоцтва про право власності на житло від 16.04.1997, однак остання жодної відповіді на звернення не надала.
Оскільки частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру не визначені, відповідачка не виконує вимоги законодавства щодо подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у визначеному законом порядку, чим порушує право позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину та не надає позивачу оригінал правовстановлюючого документу на спірне майно для оформлення його прав на спірне майно, позивач позбавлений не має можливості оформити своє право власності у позасудовому порядку.
Посилаючись на викладені обставини, позивач ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду.
Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.10.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні; витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянової О.В. належним чином завірену копію спадкової справи №99/2023, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
31.10.2024 від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянової О.В. надійшла витребувана спадкова справа.
Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва 13.02.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено її до розгляду по суті.
Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явились, надійшла заява від представника позивача, про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового розгляду повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила.
Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету позову Миколаївської міської ради, в судове засідання не з`явилася, повідомлена судом про розгляд справи належним чином, 16.10.2024 від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.
Правом на подання відзиву відповідач не скористався, причини неявки суду не повідомила.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісній власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду від 16.04.1997 року. Частки співвласників квартири не були виділені.
Згідно відповіді КП «Миколаївське міське бюро технічної інвентаризації» від 12.09.2024 на звернення позивача за №2-7601 від 04.09.2024 власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду від 16.04.1997, зареєстрованого в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 30.05.1997.
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна в реєстрах відсутні відомості про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно із положеннями ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Відповідно до ч.1ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.
Відповідно до ч.1ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
Таким чином, суд приходить до висновку, що частки співвласників квартири за адресою: АДРЕСА_1 є рівними та становлять по 1/3 частці кожного із співвласників, оскільки іншого розподілу часток між власниками не обумовлювалось, доказів протилежного матеріали справи не містять.
Щодо вимог позивача про визнання права власності на 1/3 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , суд виходить з наступного.
Зі змісту позову вбачається, що позивачем було втрачено оригінал свідоцтва про право власності на житло, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду від 16.04.1997, зареєстрованого в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 30.05.1997, у зв`язку із чим він звернувся до Управління комунального майна Миколаївської міської ради із заявою про видачу дубліката свідоцтва про право власності на приватизовану квартиру від 09.11.2023.
Згідно відповіді Управління комунального майна Миколаївської міської ради за №738/10/01/08/23 від 04.12.2023 позивачу повідомлено, що видача дубліката свідоцтва про право власності можлива лише у разі підтвердження його втрати ОСОБА_2 та звернення до газети із повідомленням про втрату оригіналу свідоцтва про право власності.
Позивач звернувся до газети «Вечірній Миколаїв» із повідомленням про втрату оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , що копією витягу із виписки зазначеної газети.
Позивач також звернувся до відповідачки ОСОБА_2 із заявою від 01.08.2024 про надання оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка була отримана відповідачкою особисто 15.08.2024.
Однак, жодних дій щодо надання позивачу оригіналу примірника свідоцтва про право власності на зазначену квартиру або причини ненадання свідоцтва чи його відсутності відповідачкою повідомлено ні позивачу, ні під час розгляду справи не було повідомлено.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Отже, з огляду на викладені обставини справи та норми чинного законодавства, суд вважає, що у зв`язку із втратою позивачем оригіналу правовстановлюючого документу та неможливістю його поновлення у позасудовому порядку, ефективним способом захисту права власності позивача є визнання за ним права власності на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Щодо вимог про визнання за позивачем права власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частки у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є її син ОСОБА_1 , та донька ОСОБА_2 . Інші спадкоємці ОСОБА_3 відсутні.
Оскільки, частка ОСОБА_3 у праві спільної власності на квартиру складає 1/3, то Позивач успадкував 1/6 частку, іншу 1/6 частку успадкувала Відповідачка ОСОБА_2 .
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно Позивачем є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 .
30 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 .
Крім позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 звернулась відповідачка ОСОБА_2 .
Приватним нотаріусом ММНО Ємельяновою О.В. було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 за №99/2023.
Разом з тим, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері з наступних підстав.
Позивачем не було надано оригінал свідоцтва про право власності на житло, частки у спільної праві власності на квартиру не визначені, через що неможливо встановити склад спадкового майна ОСОБА_3 . Також Відповідачка - ОСОБА_2 при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не дотрималась вимог законодавства в частині оформлення і порядку подачі такої заяви, внаслідок чого нотаріусом не встановлено коло спадкоємців ОСОБА_3 .
Таким чином, судом встановлено, що відповідачкою порушено вимоги щодо оформлення заяви про прийняття спадщини, що в свою чергу не дає можливості нотаріусу встановити коло спадкоємців, у передбаченому законом порядку та порушує право позивача на оформлення спадщини після смерті матері, оскільки останній не має можливості у позасудовому порядку оформити свої спадкові права щодо його 1/6 частки у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Статтею 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця.
Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.
Згідно роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.
Таким чином, суд дійшов висновку, що Позивач не має можливості оформити своє право власності на майно через невизначеність частки спадкодавця у спільній сумісній власності на майно, відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спірну квартиру, а також не може оформити у позасудовому порядку свої спадкові права через недотримання відповідачкою вимог законодавства щодо прийняття спадщини та оформлення спадкових прав, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., вирішуючи питання про стягнення витрат на користь позивача на правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду:
1)копію витягу з договору про надання правової допомоги від 16.12.2024;
2)копію квитанції від 16.12.2024;
3)ордер серії ВЕ №1133189.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 4000,00 грн.
Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмір і4060 грн. 74 коп.
Керуючись статтями 4,19,141,200, 263-265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету позову: Миколаївська міська рада, про визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.
Визначити, що частки у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 становлять по 1/3 частці кожного.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/6 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , витрати на оплату судового збору у розмірі 4060,74 грн. (чотири тисячі шістдесят гривень 74 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 коп.).
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 .
Суддя Інгульського районного
суду міста Миколаєва Г.С. Костюченко
Повний текст судового рішення складено «20» травня 2025 року