Справа № 464/885/25
пр.№ 2/464/960/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.05.2025 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючої-судді Бойко О.М.

секретар судового засідання Білінська К.-М.Є.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи Ферин О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 , треті особи: Львівський міський центр зайнятості, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головне управління державної податкової служби у Львівській області, про визнання трудових відносин припиненими,-

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом, в якому просить визнати трудові відносини між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , укладеними на підставі трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, припиненими з 23 травня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, зареєстрованим у Львівському міському центрі зайнятості від 05.06.2014 року, була прийнята на роботу по безстроковому трудовому договору на посаду швачки до відповідачки ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з трудової книжки серії НОМЕР_1 , яка була оформлена на дівоче прізвище позивачки « ОСОБА_4 » та після одруження змінено на « ОСОБА_5 ». Трудова діяльність у відповідності до укладеного між нею та ФОП ОСОБА_3 трудового договору на посаді швачки тривала з 05.06.2014 року до 23.05.2023 року в орендованому відповідачкою приміщенні Львівського монтажно заготівельного заводу, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . 23 травня 2023 року відповідачка повідомила їй про необхідність переоформити підприємство, тому попросила позивачку декілька днів не виходити на роботу. Також, зазначила, що неодноразово намагалась зв`язатись із ФОП ОСОБА_6 , щоб звільнитись за власним бажанням, однак, остання на дзвінки не відповідала. В подальшому, нею було направлено заяву про звільнення, відповіді на яку від ФОП ОСОБА_3 вона так і не отримала. У вересні 2024 року ОСОБА_1 отримала трудову книжку, однак запису про її звільнення така не містила. Відповідно до форми ОК-5 головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області щодо реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальні дані про застраховану особу ОСОБА_1 , сплата страхових внесків відповідачем здійснювалась до 01 квітня 2020 року. Частково страхові внески здійснювались у 2021р., 2022р. та 2023 роках, хоча позивачка працювала у ФОП ОСОБА_3 в період з 05 червня 2014 року по 23 травня 2023 року. Чи здійснювались страхові внески за період роботи з 5 червня 2014 року по 23 травня 2023 року, їй невідомо. Вважає, що встановлення факту припинення трудових відносин необхідне для реалізації права на працевлаштування, отримання пенсії та обрахування трудового стажу. Враховуючи викладене, просить позов задоволити та визнати трудові відносини між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , укладеними на підставі трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, припиненими з 23 травня 2023 року.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили позов задоволити.

Відповідачка ФОП ОСОБА_3 , повторно не з`явилася в судове засідання, хоча згідно з ст.130 ЦПК України неодноразово належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у їхній відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи ОСОБА_7 , в судовому засіданні зазначила, що ФОП ОСОБА_8 останню звітність, у якій відображено відомості про роботу позивачки, подано за І квартал 2020 року. Щодо вирішення спору покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з`ясувавши та встановивши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

Конституційний суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року у справі №1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі №1-5/2008 вказав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то в ільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.

Як регламентовано ст.ст.21, 22, 23 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (ст.48 КЗпП України).

У силу положень п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили (ст.38 КЗпП України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , згідно трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, зареєстрованим у Львівському міському центрі зайнятості 05.06.2014 року, була прийнята на роботу по безстроковому трудовому договору на посаду швачки до відповідачки ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Також судом встановлено, що трудова діяльність у відповідності до укладеного між позивачкою ОСОБА_12 та ФОП ОСОБА_3 трудового договору на посаді швачки тривала з 05.06.2014 року до 23.05.2023 року в орендованому відповідачкою приміщенні Львівського монтажно заготівельного заводу, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які працювали разом із позивачкою до 23.05.2023. Крім того, свідок ОСОБА_11 зазначила, що теж позивалась до відповідачкиз такими ж вимогами і відповідач вказаний позов визнала. Всі вони звертались до відповідачки із заявами про припинення трудових відносин, однак остання тривалий час їх ігнорувала, а в подальшому поштою просто повернула трудові книжки без запису про звільнення.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Головне управління ПФУ у Львівській області, що реалізує державну політику з питань ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, та Головне управління державної податкової служби у Львівській об ласті, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ані викладені у позові обставини, ані заявлені вимоги не заперечили, зауважень до сторін у межах своїх компетенцій не висловили.

За встановлених обставин щодо порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний позивачем спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 757/61865/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №201/1384/16-ц визнано ефективним і таким, що не суперечить закону спосіб захисту порушеного права шляхом припинення трудових відносин на підставі ст.38 КЗпП України.

Враховуючи те, що з 23 травня 2023 трудові відносини між сторонами фактично відсутні, але процедура припинення таких відповідно до законодавства України не виконана, наявне порушення права позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, відповідачем обставини порушення такого права не спростовані, а тому суд приходить висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Визнати трудові відносини між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) припиненими з 23 травня 2023 року.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.05.2025.

Головуюча