КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/2102/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи

У грудні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», позивач, банк) звернулося до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 34 058,06 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 481,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до заяви від 22 червня 2015 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит, який в подальшому було збільшено до 42 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті позивача складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві.

Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановлення кредитного ліміту.

В наслідок невиконання зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 07 грудня 2022 року становить 34 058,06 грн, у тому числі: 32 440,61 грн - тіло кредиту, 1 617,45 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 32 440 грн 61 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Компенсовано АТ КБ «ПриватБанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір за звернення до суду з позовом пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2 363,17 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 08 серпня 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

На обґрунтування апеляційних вимог відповідачка зазначила, що дійсно є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», однак була пограбована шахраями шляхом викрадення грошей з її банківських рахунків, є потерпілою у кримінальному провадженні від 04 грудня 2021 року № 0002867 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України.

Наголошувала, що не здійснювала ніяких оплат та платежів з картки, кошти були зняті без її дозволу та без її участі. Таким чином, до зняття зазначених коштів, вона не має жодного відношення, і відповідати за це не повинна.

Номер телефону не змінювався позивачем або третіми особами. У разі проведення грошових та інших транзакцій та інших операцій, на номер телефону приходять повідомлення на підтвердження платежів, а потім смс та повідомлення в мессенджері банку про суму списання та залишок на рахунку.

Однак, смс, інших підтверджень, тобто технічної згоди, від клієнта не надходило. Таким чином, кошти були зняті з рахунку клієнта без погодження, дозволу.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, таким, що не відповідає нормам законодавства. Судом порушено вимоги статті 263 ЦПК України. Висновки суду суперечать матеріалам справи. Судом не з`ясовувалось чи була письмова згода банку на переведення коштів, на який рахунок надійшли зазначені кошти. Незважаючи на неодноразові запити представника відповідача та витребування інформації, банком інформація надана не була. Судом не досліджено письмові докази у справі, заперечення сторін, або пояснення по ним. Судом надано перевагу одним доказам, водночас необґрунтовано відхилено інші.

Так, судом не прийнято до уваги заяву подану до поліції, не з`ясовано наслідки перевірки за даною заявою, а також той факт, що ОСОБА_1 є потерпілою в кримінальному провадженні.

Судом безпідставно покладено в основу рішення письмові пояснення позивача і відхилено доводи, докази надані відповідачем.

Отже, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що ОСОБА_1 є потерпілою в кримінальному провадженні, була відсутня технічна згода банку на переказ коштів, отже, на думку, відповідача вони взагалі не могли бути переведені з її рахунку. Крім того, відповідач неодноразово запитувала в оператора банку щодо здійснення операцій, однак банк не зупинив операцію, і не надав згоду. Судом не встановлено, на який рахунок переказані кошти.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач відзив на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надав.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачений ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 22 червня 2015 року відповідач звернулася до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 22 червня 2015 року, згідно з умовами якої отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

З виписки за договором від 22 червня 2015 року за період з 22 червня 2015 року до 08 грудня 2022 року вбачається, що з рахунку ОСОБА_2 06 жовтня 2021 року було здійснено перекази коштів на суму у валюті картки 29 237,00 грн та 2 600,00 грн.

06 жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до банку із повідомленням про платіжні операції, що нею не виконувалися.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк», 07 жовтня 2021 року відповідачу видано нову картку «Універсальна».

З копій матеріалів кримінального провадження також вбачається, що Деснянським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження від 04 грудня 2021 року № 0002867, вчиненого відносно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 190 КК України. У межах матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_1 в 2020 року виставила на сайті «OLX» оголошення про продаж шуби. Після чого 06 жовтня 2021 року до потерпілої звернулась невстановлена особа з приводу купівлі шуби та, домовившись про спосіб отримання та розмір завдатку, надіслала ОСОБА_1 посилання, схоже на OLX-доставку. Перейшовши за посиланням та ввівши дані своєї банківської картки, потерпіла ОСОБА_1 виявила, що з її банківських карток шахрайським шляхом, з використанням електронно-обчислювальної техніки, без її відома, знято грошові кошти в сумі 41 327,29 грн.

Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 34 058,06 грн, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 32 440,61 грн; заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 1 617,45 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22 червня 2015 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Умови та правила надання банківських послуг і Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 22 червня 2015 року.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на статтю 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України, підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

З огляду на статтю 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Відповідно до статті 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок розірвання договору.

Згідно із частинами 1-2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У разі укладення договору, кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 22 червня 2015 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Відсутня інформація, яка кредитна картка буде отримана відповідачем та обслуговуватися банком.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала відповідачка), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22 червня 2015 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, враховуючи, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (22 червня 2015 року) до моменту звернення до суду із цим позовом (22 грудня 2022 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, тому у суду не має підстав вважати, що Умови та правила надання банківських послуг є договором приєднання у розумінні ст. 634 ЦПК України.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що такі Умови та правила надання банківських послуг і Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 22 червня 2015 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитом у розмірі 32 440,61 грн, водночас, у задоволенні інших вимог, передбачених Умовами, належить відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що ОСОБА_1 є потерпілою в кримінальному провадженні, була відсутня технічна згода банку на переказ коштів, а тому вони взагалі не могли бути переведені з її рахунку, є безпідставними.

Так, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції належним чином обґрунтував чому не приймає до уваги заперечення відповідача проти позову з посиланням на те, що кредитні кошти були викрадені шахраями.

Суд першої інстанції встановив, що СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні від 03 грудня 2021 року № 0002867 стосовно перерахування коштів 06 жовтня 2021 року з карткового рахунку ОСОБА_1 в розмірі 9932,87 грн, 987,99 грн, 30 406,48 грн шляхом шахрайських дій, яке відбувалось шляхом списання з карток 390148 та 167441.

Управлінням безпеки банку по Столичному макрорегіону проведено перевірку за службовою запискою від 13 червня 2024 року № Е.16.0.0.0/7-7363241 щодо оскарження клієнтом ОСОБА_1 списання 06 жовтня 2021 року коштів з її карток 390148 та 167441 загальною сумою 41 327,29 UAH. Платежі здійснені, як P2P переказ та 3D-Secure.

Опрацюванням діалогів встановлено, що в ID 621-10-06 19:03:16 ОСОБА_1 телефонує в банк щодо консультації з приводу отримання переказу коштів з-за кордону. При цьому клієнт ясно вказує, що кошти очікує від своєї знайомої, зазначає, що остання нібито має надіслати їй QR code для отримання коштів. ОСОБА_1 оператором було надано вичерпну консультацію в частині отримання переказів з-за кордону на карту фіз. особи (з карти на картку, грошовий миттєвий переказ та SWIFT - переказ). Звернуто увагу, що при переказах QR code не використовується та рекомендовано уточнити у знайомої деталі створення платежу. ОСОБА_1 про комунікацію з покупцем за оголошенням на платформі OLX не повідомляла.

Під час діалогу ID 621-10-06 20:53:15 ОСОБА_1 вже заявляє про шахрайство, при цьому вказує, що кошти списані після того, як за оголошенням на платформі OLX їй надіслали QR code, після сканування вона вносила дані своїх карток та здійснювала підтвердження операцій.

Таким чином, оскільки операції здійснені як P2P переказ, ОСОБА_1 самостійно внесла дані карток для інтернет платежів та підтвердила їх через 3D-Secure. Оператором черговий створений платіж на суму 9 700 UAH було скасовано, картки заблоковано.

За висновками службової перевірки складено висновок, що оскаржувані ОСОБА_1 операції підлягають відповідальності клієнта відповідно вимог Умов та правил надання банківських послуг: 2.1.4.5. Обов`язки клієнта 2.1.4.5.1. Клієнт зобов`язаний не передавати картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором, або що суперечать чинному законодавству.

До матеріалів перевірки банком долучено аудіо записи розмов ОСОБА_2 з оператором, які підтверджують викладені у результатах службової перевірки обставини.

Так, ОСОБА_1 двічі спілкувалась з операторами банку, пояснюючи, що їй має надіслати грошові кошти подруга, яка перебуває за кордоном, і для цього потрібен QR code. Операторами неодноразово було роз`яснено, що при переказах QR code не потрібен і що банк взагалі не має можливості здійснювати такі перекази з використанням QR code. Проте, відповідач, діючи на власний розсуд, здійснила сканування QR code, внесла дані свої карток та здійснила підтвердження операцій, наслідок чого стало зняття грошових коштів сторонніми особами.

Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ y мережі Інтернет, і саме клієнт несе повну відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних (пункт 2.1.4.12.3. Умов), а також за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд у постанові від 07 травня 2025 року у справі № 703/1211/24 (провадження № 61-3197св25) висновував, що власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.

Аналіз нормативно-правових актів, які є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.

Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки висловлені Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та Верховним Судом у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року № 176/1445/22, від 04 жовтня 2024 року у справі № 337/6010/23).

Тобто практика вирішення спірного питання є сталою.

Отже, саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача (про який зазначає банк), не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що АТ КБ «ПриватБанк» належним чином довів, що саме ОСОБА_2 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема, збільшувати кредитний ліміт та знімати кредитні кошти.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що АТ КБ «ПриватБанк» підтвердив належними і допустимими доказами обставини, які безспірно доводять, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за кредитною карткою, її особового рахунку, акаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 06 жовтня 2021 року щодо перерахування з її карткового рахунку грошових коштів в розмірі у валюті картки 29 237,00 грн та 2 600,00 грн, а тому позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту слід задовольнити.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно покладено в основу рішення письмові пояснення позивача і відхилено доводи, докази надані відповідачем, оскільки суд першої інстанції надав належну і повну оцінку усім наданим доказам, зазначив докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення, мотивував оцінку кожного аргументу, наведеного як позивачем, так і відповідачем щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, щоАТ КБ «ПриватБанк» підтвердив наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредитом у розмірі 32 440,61 грн.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана