КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 375/1713/24

номер провадження №22-ц/824/6281/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - Бойко Юлії Володимирівни

на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2024 року /суддя Антипенко В.П./

у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області звернулося до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути переплату пенсії за період з 13.01.2024 по 31.05.2024 у розмірі 14631,50 грн та судові витрати у розмірі 1210,08 грн.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю. /а.с. 115-116/

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, представник позивача - Бойко Ю.В. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалася на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема щодо відсутності у відповідачки права на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку. Апелянт зазначає, що підтверджений період проживання відповідачки у зоні посиленого радіологічного контролю до 01.01.1993 становить лише 1 рік 5 місяців 8 днів, а загальний період - 13 років 4 місяці 19 днів, що не відповідає вимогам ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для зниження пенсійного віку на 5 років. Суд першої інстанції помилково застосував ст. 1215 ЦК України, тоді як ст. 1212 ЦК України передбачає повернення безпідставно набутого майна, якщо правова підстава для його набуття відпала. Апелянт посилається на постанови Верховного Суду від 02.07.2014 (№ 6-91цс14) та від 06.02.2019 (№ 545/163/17), які підтверджують можливість стягнення безпідставно виплачених сум.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що вона має посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), яке підтверджує її право на пільги, а період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю з 01.01.1988 по 16.08.2006 (18 років 8 місяців 16 днів, у т.ч. 5 років до 01.01.1993) відповідає вимогам закону. Рішення про призначення пенсії від 29.01.2024 не скасовано, а виплата не була результатом її недобросовісності чи рахункової помилки позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 23.01.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». До заяви додано посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 4, № НОМЕР_1 , видане 05.04.2005) та довідку Рокитнянської селищної ради від 22.09.2023 № 173, яка підтверджує проживання у зоні посиленого радіологічного контролю з 01.01.1988 по 16.08.2006 за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 29.01.2024 № 79 пенсію призначено з 13.01.2024 у розмірі 3209,49 грн щомісячно. Виплата здійснювалася на рахунок відповідачки у ПАТ КБ «ПриватБанк» (№ НОМЕР_2 ).

14.06.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області винесено рішення № 79 про відмову у призначенні пенсії, мотивуючи це тим, що підтверджений період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю до 01.01.1993 становить 1 рік 5 місяців 8 днів, а загальний період - 13 років 4 місяці 19 днів, що не дає права на зниження пенсійного віку на 5 років. У зв`язку з цим позивач вважає, що виникла переплата пенсії за період з 13.01.2024 по 31.05.2024 у розмірі 14631,50 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, вірно керувався ст. 1215 ЦК України, яка передбачає, що пенсії не підлягають поверненню, якщо їх виплата проведена добровільно за відсутності рахункової помилки з боку платника та недобросовісності з боку набувача; ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка дозволяє стягнення надміру виплачених сум лише у разі зловживань з боку пенсіонера або подання недостовірних даних.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не довів фактів недобросовісності відповідачки чи подання нею недостовірних даних, а також рахункової помилки при нарахуванні пенсії. Суд врахував, що рішення про призначення пенсії від 29.01.2024 не скасовано, а ст. 1215 ЦК України як спеціальна норма має пріоритет над ст. 1212 ЦК України.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, оскільки за ст. 1215 ЦК України пенсії не підлягають поверненню, якщо їх виплата проведена добровільно за відсутності рахункової помилки платника та недобросовісності набувача. Позивач не надав доказів недобросовісності відповідачки чи подання нею недостовірних даних. Рішення про призначення пенсії від 29.01.2024 № 79 залишається чинним, а твердження позивача про помилкове призначення пенсії не підтверджені доказами рахункової помилки, як це визначено у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 510/2500/15-ц. Практика Верховного Суду, зокрема постанова від 19.05.2023 у справі № 260/4933/21, підтверджує, що стягнення пенсійних виплат можливе лише за наявності зловживань або недостовірних даних, чого у цій справі не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування ст. 1212 ЦК України є безпідставними, оскільки ст. 1215 ЦК України є спеціальною нормою, яка регулює повернення пенсійних виплат. Посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 02.07.2014 та від 06.02.2019 не застосовні, оскільки у тих справах встановлено факти недобросовісності набувачів, на відміну від цієї справи.

Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права (ст. 1215 ЦК України, ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») та повно з`ясував обставини справи, що не дає підстав для скасування рішення відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - Бойко Юлії Володимирівни на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: