РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді О. Левчука,

за участі секретаря судового засідання М. Янка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення моральної шкоди,завданої внаслідок домашнього насильства,

В засіданні приймали участь:

позивач: ОСОБА_3 ;

представник позивача: Ю. Вітошко;

відповідач: ОСОБА_4 ;

представник відповідача: О. Соломон.

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського міського суду Рівненської області звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому просила суд моральну шкоду, завдану внаслідок домашнього насильства в розмірі 500 000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони з 26 січня 1991 року перебували у шлюбі, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22.05.2020 по справі №569/1950/20 шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Протягом останніх п`яти років позивачка потерпає від домашнього насильства з боку відповідача, останній поводить себе агресивно, влаштовує за місцем спільного проживання скандали, ображає та принижує позивачку, погрожував їй фізичною розправою та застосовував до неї фізичне, психологічне та економічне насильство, а також вчиняв інші дії насильницького характеру. Працівниками правоохоронних органів неодноразово видавались термінові заборонні приписи стосовно кривдника. Відповідач неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. За направленням правоохоронних органів позивачка була влаштована у 2022 році до відділення для осіб, які постраждали внаслідок домашнього насильства. Також, постановою Рівненського апеляційного суду від 12.11.2024 по справі № 569/11625/24, видавався обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , яким було визначено йому заходи тимчасового обмеження.

Згідно з інформацією Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області від 18.06.2024 № 16528/200/01-2024 встановлено, що ОСОБА_1 , у період часу з 03.04.2023 по 07.05.2024, 16 разів зверталася до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про вчинення ОСОБА_2 (відповідачем) відносно позивачки домашнього насильства, погроз, перешкоджання користуватися житловим будинком. Відповідно до висновків психолога від 13.05.2024 №153, від 05.04.2024 №103, від 06.07.2023 №161, позивачка систематично відвідує консультації психолога КЗ "Денний центр соціально-психологічної допомоги" Рівненської обласної ради, до якого вона звернулася за соціально-психологічною допомогою у вирішенні проблем, пов`язаних із домашнім насильством. За результатами проведеної діагностики у позивачки виявлено високий рівень тривоги, виражена реактивність, депресивний стан, що є наслідком пережитого домашнього насильства. Внаслідок постійних стресів пов`язаних із вчиненням відносно позивачки домашнього насильства з боку відповідача, у неї розвинулась хвороба кишківника (діагноз: злукова хвороба ОЧП з частковим порушенням моторно-евакуаторної функції кишківника). Отже, внаслідок неправомірних дій, з вини відповідача, позивачка зазнала душевних страждань, страху та переживань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, що негативно позначилось на її здоров`ї. З огляду на вказане, позивачка, як особа, яка зазнала домашнього насильства, маю право на відшкодування моральної шкоди, що узгоджується з вимогами ст. 30 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та статтями 23, 1167 ЦК України. Таким чином, позивачка має право на відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 грн., спричиненої внаслідок вчинення відповідачем неправомірної поведінки - насильства в сім`ї.

Ухвалою суду від 27.12.2025 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

13 лютого 2025 року представницею відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому вказав, що з червня 2024 року ОСОБА_5 не проживає за однією адресою з позивачкою та уникає будь-якого спілкування з нею, навіть, через третіх осіб. Отже, твердження позивачки про те, що вона протягом останніх п`яти років потерпає від домашнього насильства з боку відповідача, який поводить себе агресивно, влаштовує за місцем спільного проживання скандали, ображає та принижує її, погрожує їй фізичною розправою та застосовує до неї фізичне, психологічне та економічне насильство, а також вчиняв інші дії насильницького характеру є неправдивими, адже не підтверджуються жодним доказом, наданим позивачкою. Крім цього, те, що позивачка зверталася за консультацією психолога до КЗ «Денний центр соціально-психологічної допомоги», не підтверджує завдання їй моральної шкоди саме ОСОБА_6 . Жоден із долучених до справи документів не свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між будь-якою поведінкою відповідача та шкодою, яка нібито була завдана позивачці. Також, на думку відповідача, не є належним доказом консультативні заключення лікаря психотерапевта приватної клініки Рівне медичного центру "Оксфорд Медікал", оскільки в таких заключеннях відсутня прив`язка стану позивачки до ОСОБА_7 , або до певної особи загалом. На думку відповідача, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння їй моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, у зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

19 лютого 2025 року від представника позивачки надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказано, що з доводами відповідача, викладеними у відзиві та правовою оцінкою обставин викладених в ньому, не можливо погодитись. Позивачем до позову додано докази, які в розумінні ЦПК України є допустимими і належними та підтверджують вчинення систематичного на тривалій основі домашнього насильства. Просить позовні вимоги задовольнити повністю.

20 лютого 2025 року представницею відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в якому вказала, що стороною позивачки не долучено інших доказів, на які посилається в своєму позові позивачка в належній якості, а саме термінових заборонних приписів, що позбавляє моливості відповідача надати свої заперечення на ці докази, що порушує принцип змагальності процесу. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 17.03.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, встановив таке.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22.05.2020 у справі №569/1950/20 шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано.

Відповідач неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та ч.2 ст.173-2 КУпАП, що стверджується постановами Рівненського міського суду Рівненської області від 28.02.2020 у справі №569/3410/20, від 27.03.2020 у справі №569/1858/20, від 13.08.2020 2 справі №569/12835/20, від 12.03.2021 у справі № 569/4532/21, від 05.06.2024 справа №569/8926/24.

Зокрема, згідно з постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 05.06.2024 по справі № 569/8926/24, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, із якої вбачається, що ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_1 та його діями останній могла бути завдана фізична та психологічна шкода. Дане правопорушення має триваючий характер з 10.03.2023.

Згідно постанови Рівненського апеляційного суду від 12.11.2024 у справі №569/11625/24, видано обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , яким визначено йому такі заходи тимчасового обмеження: - заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань ближче 100 (сто) метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; місця її перебування та місця її роботи.

Відповідно до інформації Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області від 18.06.2024 № 16528/200/01-2024, ОСОБА_1 , у період часу з 03.04.2023 по 07.05.2024, 16 разів зверталася до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про вчинення ОСОБА_2 (відповідачем) відносно позивачки домашнього насильства, погроз, перешкоджання користуватися житловим будинком.

Крім того, вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 27.10.2023 у справі №569/17692/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 27.02.2024 у справі №569/17692/21, вирок суду було скасовано у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК УКраїни, кримінальне провадження закрите.

Суд зазначає, що у п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За змістом положень ст.44 КК України,звільнення від кримінальної відповідальності це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку КК виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст.49 КК України не є реабілітуючими.

Зважаючи на те, що відповідач на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за його клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому суд вважає, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у вказаному кримінальному правопорушенні маоральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, вказаних в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної ), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав.

Відповідно до п. 4 даної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди має бути зазначена, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Так, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Позивачем було надано до суду довідку № 582 від 11.11.2022, виданої директором КЗ "Рівненський центр соціально-психологічної допомоги" РОР Т. Токарчук, згідно ОСОБА_1 проживала згідно договору № 2 від 12.08.2022 по 12.11.2022 у КЗ "Рівненський центр соціально-психологічної допомоги" РОР, соціально-психологічну характеристику ОСОБА_1 , облік наданих соціальних послуг та направлення особи (сім`ї), яка постраждала від насильства та/або насильства за ознакою статі № 1 від 12.08.2022.

Крім того, згідно долучених висновків від 06.07.2023 №161, від 05.04.2024 № 103, від 13.05.2024 № 153, що складені КЗ "Денний центр соціально-психологічної допомоги" РОР, позивачка систематично відвідує консультації психолога КЗ "Денний центр соціально-психологічної допомоги" Рівненської обласної ради, до якого вона звернулася за соціально-психологічною допомогою у вирішенні проблем, пов`язаних із домашнім насильством. За результатами проведеної діагностики у позивачки виявлено високий рівень тривоги, виражена реактивність, депресивний стан, що є наслідком пережитого домашнього насильства.

Відповідно до консультативних заключень лікаря психотерапевта медичного центру "Оксфорд Медікал" від 03.05.2024 та від 20.06.2023, позивачці, зокрема, встановлені діагнози: післятравматичний стресовий розлад, тривожно-депресивний розлад.

Враховуючи, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивачка зазнала моральних страждань, які полягають в негативних змінах в її житті, а саме: переживання, тривога, емоційна напруга, що призвело до формування у позивачки глибокої психологічної кризи, що суттєво знижує її життєву адаптацію. Зазначене, на переконання суду, не може не відобразитись на обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнала та продовжує зазнавати позивачка

Отже, очевидним є те, що вчиненим відповідачем домашнього насильства, завданого адміністративними та кримінальним правопорушеннями позивачу завдано моральної шкоди.

Враховуючи наявність негативних емоцій та те, що вчинення відповідачем відносно позивачки вказаних правопорушень призвело до формування у позивача глибокої психологічної кризи, що суттєво знижує її життєву адаптацію, а також враховуючи характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнала позивачка, характер майнових і немайнових витрат, їх тривалість та можливості їх відновлення, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення на її користь моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 50 000, 00 грн.

При цьому доводи відповідача, викладені у заявах по суті спору не спростовують висновків суду про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРIШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,завданої внаслідок домашнього насильства - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завданої внаслідок домашнього насильства в розмірі 50000, 00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складане та підписане 21.05.2025.

Суддя О. Левчук