Справа №705/1588/25
2/705/1829/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко Валентина Леонідівна, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , до Ладижинського ліцею Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, про скасування наказу.

В С Т А H О В И В:

До Уманського міськрайнного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 до Ладижинського ліцею Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, про скасування наказу.

В обґрунтуванні позову зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дочкою ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . З 1-го по 4-й клас ОСОБА_2 навчалась в Текучанській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Уманської районної ради Черкаської області. З 01.09.2022 року ОСОБА_2 зараховано до 5-го класу Ладижинського ліцею Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, де вона навчалась до 26 січня 2025 року на денній (очній) формі навчання.

Відповідно до характеристики Ладижинського ліцею Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області №01-21/184 від 03.03.2025 року, наданої класним керівником ОСОБА_3 , учениця 7-В класу, ОСОБА_2 , за час навчання виявила достатній рівень знань. Програмний матеріал засвоює добре. Інтерес до навчання дівчинка має сталий. На уроках уважна, не відволікається, слухає вчителя. Відповідальна, дисциплінована, в класі має друзів. Однокласники до неї ставляться дружелюбно.

Згідно наказу Ладижинського ліцею Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області №262-о від 20.11.2024 року, прийнятого на підставі педагогічної ради від 20.11.2024 року (протокол №4) ОСОБА_2 , ученицю 7-В класу не допущено до очної форми навчання з 06.01.2025 року. Батькам рекомендовано реалізувати право на освіту ОСОБА_2 у сімейній формі навчання з 06.01.2025 року.

Позивач та її чоловік не дозволяють здійснювати щеплення своїй дитині ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що після щеплень, зроблених двоюрідній сестрі, остання залишилась інвалідом. Тому, починаючи з моменту відвідування донькою ОСОБА_2 дитячого садочка та школи до 2023 року, позивач ОСОБА_1 постійно писала відмову від її щеплення, та з 2023 року кожного місяця приносила до навчального закладу довідку, що дитина здорова і може відвідувати заклад.

14 січня 2025 року на позивача ОСОБА_1 представником Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП, в якому зазначено, що в період часу з 06.01.2025 року по 10.01.2025 року ОСОБА_1 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається в Ладижинському ліцеї Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, свідомо ухиляється від виконання вимог чинного законодавства щодо забезпечення вакцинації дитини відповідно до Календаря щеплень, затвердженого МОЗ України «Про захист населення від інфекційних хвороб» направила свою дитину на очну форму навчання без належного виконання умов, передбачених законодавством щодо профілактичних щеплень.

Згідно постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.02.2025 року по справі №705/392/25 закрито провадження щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Таким чином дочка позивачки ОСОБА_2 позбавлена конституційного права на здобуття освіти у формі очної (денної) форми навчання на рівні з іншими однокласниками, тому ОСОБА_1 не погоджується з прийнятим рішенням Ладижинського ліцею, вважає його незаконним та таким, що має бути скасованим.

Ухвалою Уманського міськрайонного районного суду Черкаської області від 19.03.2025 року було відкрито провадження у справі, вирішено цивільну справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання.

Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованим повідомленням.

21.04.2025 року представником відповідача Ладижинського ліцею Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, адвокатом Кушнеренко Т.В. подано відзив на позов, в якому зазначає, що дії директора Ладижинського ліцею Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області по видачі наказу є правомірними та таким, що відповідає діючому законодавству України, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави тобто було виправданим.

Держава, встановивши заборону відвідувати навчальний заклад дитиною, яка не має профілактичних щеплень, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі і самої не щепленої дитини.

Отже, право дитини позивача на очну освіту у шкільному навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач не дотрималась календаря обов`язкових щеплень і відмовилась від щеплення дитини. Поняття «дитячий заклад» у статті 15 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» є узагальнюючим і включає в себе виховний, навчальний та оздоровчий заклади. Позивачка помилково вважає, що навчальний заклад не є дитячою установою, ліцей безсумнівно є навчальним дитячим закладом, де неповнолітні діти здобувають загальну середню освіту.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що рішення про проведення щеплень дітям у віці до п`ятнадцяти років приймають їх батьки. Питання відвідування загальноосвітнього навчального закладу дітьми, які не отримали профілактичних щеплень згідно з календарем щеплень, вирішується індивідуально за рішенням лікарсько-консультативної комісії. Тобто комісія приймає рішення чи взагалі може дитина відвідувати школу без щеплень, про що видає відповідний висновок, у разі позитивного висновку дитина допускається до очного навчання.

Заборона відвідувати навчальний заклад без профілактичних щеплень та без відповідного висновку лікарської комісії про можливість такого відвідування без них є імперативною.

Позивачка не надає доказів того, що вона зверталась до лікарсько-консультативної комісії для отримання висновку, згідно з яким її дитина, що не має щеплень, може відвідувати навчальний заклад. Посилання матері дитини щодо порушення прав та інтересів її дитини при вирішенні питання щодо доступності освітніх послуг не заслуговують на увагу, оскільки для дітей, які не можуть відвідувати заклад освіти за відсутності щеплень, встановлені альтернативні способи отримання освіти та продовження навчання в тому числі в навчальному закладі, однак позивачка таким право користуватися не хоче.

Крім того, слід врахувати, що індивідуальне право відмовитися від щеплення матір`ю дитини при збереженні обсягу прав дитини на здобуття освіти, протиставляється загальному праву інших батьків та їх дітей, які провели щеплення, як перед направленням дитини для здобуття освіти, так і під час навчання відповідно до календарю щеплень, з метою досягнення загального блага у формі права на охорону здоров`я, що, крім іншого, гарантовано статтями 3, 27, 49 Конституції України.

Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими і тому втручання у право не щепленої дитини на освіту є виправданим.

Слід вказати на те, що постанова про закриття справи про адміністративне правопорушення за ст. 184 КУпАП значення для вирішення даного спору по суті ніякого не має, оскільки суть її зводитися до права батьків відмовитися від щеплення, а не до того, які в подальшому наслідки може потягнути відсутність профілактичних щеплень, що врегульовано іншими Законами.

Питання про відсторонення дітей від очного навчання у зв`язку з відсутністю профілактичних щеплень за календарем вирішувалося на виконання рішення регіональної комісії ТЕБ та НС № 7 від 22 квітня 2024 року «Щодо ситуації з вакцинкерованими інфекціями та стану імунопрофілактики в області», з метою недопущення ускладнення санітарно-епідеміологічної ситуації, вирішено не допускати не вакцинованих дітей до очної форми навчання, які без поважних причин не отримали щеплення.

Батьком дитини особисто 07.11.2024року писалася заява на ім`я медичної сестри ліцею, в якій останній зазначив, що свідомо відмовляється від вакцинації. У власноручних поясненнях 08.11.2024 року написав, що вакцини містять токсичні компоненти, які викликають мутацію та інші хвороби, тощо. При цьому про те, що його дитина має протипоказання до щеплень не зазначив.

Директор школи особисто листом від 17.07.2024 року попереджала батька дитини про те, що якщо дитина не буде щепленою її не будуть допускати до навчання. Реакції від батьків ніякої не надійшло, окрім скарг та зауважень.

За таких обставин керівник навчального закладу в даному випадку діяла правомірно та в межах законодавства прийняла рішення про тимчасове відсторонення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від занять, а тому позов не підлягає до задоволення.

Станом на день винесення рішення, від позивача та її представника відповіді на відзив до суду не надійшло.

Суд дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 навчається у 5 класі Ладижинського ліцею Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області.

Листами-попередженнями адміністрації Ладижинського ліцею від 17.04.2024 року №01-21/383 та від 21.11.2024 року №615, адміністрація ліцею, попереджала батька ОСОБА_4 про можливе відсторонення його дитини ОСОБА_2 від занять у зв`язку із відсутністю щеплень відповідно до Національного календаря щеплень. Одночасно запропоновано інші форми здобуття освіти відповідно до ст.9 Закону України «Про освіту».

20.11.2024 року відповідачем видано Наказ №262-о, яким на виконання рішення педагогічної ради від 20.11.2024 року №4, не допущено ОСОБА_2 , ученицю 7-В класу, до очної форми навчання з 06.01.2025 року. Рекомендовано батькам ОСОБА_2 , реалізувати своє право на освіту у сімейній формі навчання з 06.01.2025 року.

З вищезазначеними наказами позивачка ОСОБА_1 була ознайомлена.

Вказані накази винесені на виконання Законів України «Про освіту», «Про захист населення від інфекційних хвороб», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», спільного листа Міністерства освіти та науки України та Міністерства охорони здоров`я України від 29.09.2014 року.

Мати ОСОБА_1 та батько ОСОБА_4 відмовилися від щеплень, у зв`язку з тим, що після щеплень, зроблених двоюрідній сестрі, остання залишилась інвалідом.

Дані обставини визнаються сторонами та підтверджуються письмовими доказами, які містяться у матеріалах справи.

Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Держава, зокрема, забезпечує санітарно-епідемічне благополуччя.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про освіту» кожен має право на якісну та доступну освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку, визначених Конституцією та законами України.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої, вищої освіти та освіти дорослих.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про освіту» особа має право здобувати освіту в різних формах або поєднуючи їх. Основними формами здобуття освіти є: інституційна (очна (денна, вечірня), заочна, дистанційна, мережева); індивідуальна (екстернатна, сімейна (домашня), педагогічний патронаж, на робочому місці (на виробництві); дуальна.

Згідно зі статтею 53 Закону України «Про освіту» здобувачі освіти мають право на безпечні та нешкідливі умови навчання, утримання і праці, а також зобов`язані відповідально та дбайливо ставитися до власного здоров`я, здоров`я оточуючих, довкілля. Здобувачі освіти зобов`язані поважати гідність, права, свободи та законні інтереси всіх учасників освітнього процесу, дотримуватися етичних норм, відповідально та дбайливо ставитися до власного здоров`я, здоров`я оточуючих, довкілля.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції про права дитини у всіх питаннях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращим інтересам дитини.

Зважаючи на це, завданням держави є забезпечення дотримання оптимального балансу між реалізацією права дитини на освіту та інтересами інших дітей.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки несуть відповідальність за стан здоров`я дитини, її фізичний розвиток.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» прийом дітей до виховних, навчальних, оздоровчих та інших дитячих закладів проводиться за наявності відповідної довідки закладу охорони здоров`я, в якому дитина перебуває під медичним наглядом. Довідка видається на підставі медичного огляду дитини, якщо відсутні медичні протипоказання для її перебування у цьому закладі, а також якщо їй проведено профілактичні щеплення згідно з календарем щеплень і вона не перебувала в контакті з хворими на інфекційні хвороби або бактеріоносіями.

Дітям, які не отримали профілактичних щеплень згідно з календарем щеплень, відвідування дитячого закладу не дозволяється. У разі якщо профілактичні щеплення дітям проведено з порушенням установлених строків у зв`язку з медичними протипоказаннями, при благополучній епідемічній ситуації за рішенням консиліуму відповідних лікарів вони можуть бути прийняті до відповідного дитячого закладу та відвідувати його.

Згідно з положеннями частини шостої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особам, які не досягли п`ятнадцятирічного віку чи визнані у встановленому законом порядку недієздатними, профілактичні щеплення проводяться за згодою їх об`єктивно інформованих батьків або інших законних представників. Якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження засвідчити це актом у присутності свідків.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що рішення про проведення щеплень дітям у віці до п`ятнадцяти років приймають їх батьки або інші законні представники. Закон дає право батькам відмовитися від проведення обов`язкових щеплень дитині.

У даній справі, яка переглядається, індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення батьками дитини при збереженні обсягу прав дитини на здобуття освіти, у тому числі у шкільних закладах освіти, протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства, інших батьків та їх дітей, які провели у встановленому державою порядку щеплення, зокрема перед направленням дітей до навчального закладу для здобуття освіти. Внаслідок встановлення такого балансу досягається мета загальне благо у формі права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантовано статтями 3, 27 та 49 Конституції України.

ЄСПЛ висловлював думку, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного життя особи, що включає в себе фізичну та психологічну недоторканість особи. Порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим дотриманням цілей охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання (параграф 33, 36 рішення у справі «Соломахін проти України» від 15 березня 2012 року, заява № 24429/03).

Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави тобто було виправданим.

Держава, встановивши заборону відвідувати навчальний заклад дитиною, яка не має профілактичних щеплень, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі і самої нещепленої дитини.

Отже, право дитини позивача на освіту у шкільному навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач не дотрималась календаря обов`язкових щеплень і відмовилась від щеплення дитини.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 (провадження № 61-8263св18).

При цьому право дитини на здобуття освіти не порушене, оскільки для дітей, які не можуть відвідувати заклад освіти за відсутності щеплень, встановлені альтернативні способи отримання освіти та продовження навчання в тому числі в навчальному закладі.

Питання відвідування загальноосвітнього навчального закладу такими дітьми вирішується індивідуально за рішенням лікарсько-консультативної комісії відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно з пунктом 4 розділу 2 Примірного положення про підготовку дітей на педіатричній дільниці до відвідування дошкільного та шкільного загальноосвітнього навчального закладу, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 листопада 2002 року № 434, питання відвідування загальноосвітнього навчального закладу дітьми, які не отримали профілактичних щеплень згідно з календарем щеплень, вирішується індивідуально за рішенням лікарсько-консультативної комісії з залученням епідеміолога територіальної санепідемстанції згідно з розділом III статті 15 вимог Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Судом встановлено, що батьки неповнолітньої ОСОБА_2 не зверталась до лікарсько-консультативної комісії для отримання висновку, згідно з яким дитина, що не має щеплень, може відвідувати навчальний заклад.

Отже, вирішення питання можливості дитини, яка не має щеплень, відвідувати навчальний заклад покладається фактично на заклади охорони здоров`я.

Згідно з частиною третьою статті 2 Закону України «Про освіту» суб`єкт освітньої діяльності має право самостійно приймати рішення з будь-яких питань у межах своєї автономії, визначеної цим Законом, спеціальними законами та/або установчими документами, зокрема з питань, не врегульованих законодавством.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про освіту» керівник закладу освіти здійснює безпосереднє управління закладом і несе відповідальність за освітню, фінансово-господарську та іншу діяльність закладу освіти.

Таким чином, керівник навчального закладу, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням вимог ст.15 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», в даному випадку правомірно, в межах законодавства прийняла рішення не допущення ОСОБА_2 , учениці 7-В класу, до очної форми навчання з 06.01.2025 року.

На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , поданого представником адвокатом Дарморос Катериною Олександрівною, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3,27,49,53 Конституції України, ст.ст. 3,9 Закону України «Про освіту», ст. 10 Основ законодавства України про охорону здоров`я, ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», ст.ст. 12,15 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Примірним положенням про підготовку дітей на педіатричній дільниці до відвідування дошкільного та шкільного загальноосвітнього навчального закладу, затверджено наказом МОЗ України від 29.11.2002р. № 434, ст.2,4,5,12,13,76-82,89, 258,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , про визнання недійсним та скасування наказу Ладижинського ліцею Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області №262-о від 20.11.2024 «Про введення в дію рішень педагогічної ради» та протокол засідання педагогічної ради Ладижинського ліцею №4 від 20.11.2024 року відмовити.

Копію рішення направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Валентина Леонідівна Гудзенко