Номер провадження 2/754/203/25
Справа № 754/5630/24
У Х В А Л А

13 травня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Сенюти В.О.,

секретаря судового засідання - Кочерги І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву позивача про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позивач ОСОБА_1 через «Електронний суд» подав дві заяви, відповідно до змісту останньої заяви від 13.05.2025, позивач вказав, що станом на 13.05.2025 відповідач повністю погасив борг і позивач не має правових підстав для підтримання позовних вимог у розмірі 5500 доларів США. На підставі викладеного, позивач просить закрити провадження та вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем в даному судовому процесі.

Сторона позивача в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Масленнікової Т.М. надійшла заява про проведення розгляду справи у відсутність сторони відповідача, заяву про закриття провадження підтримує. Щодо розподілу судових витрат заперечує у повному обсязі, оскільки письмові матеріали справи не містять докази понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22.04.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27.05.2024 , яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

13.05.2025 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про закриття провадження у зв`язку із сплатою відповідачем боргу, позивач не підтримує позовні вимоги, однак просить стягнути понесені ним судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

За змістом ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Згідно ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь борг за розпискою в сумі 5500 доларів США. Відповідач в свою чергу під час розгляду справи в суді, сплатив заявлений позивачем борг у розмірі 5500 доларів США, про що вказують і позивач і представник відповідача у своїх заявах.

З огляду на вказане, суд приймає відмову сторони позивача від позову, оскільки така відмова не суперечить вимогам чинного законодавства України та не стосується прав і обов`язків осіб, які не брали участі у справі.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про необхідність прийняття відмови від позову, наслідком такого прийняття є закриття провадження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Враховуючи те, що позивач фактично відмовився від позову внаслідок його задоволення відповідачем, після пред`явлення позову в добровільному/позасудовому порядку, у відповідності до положень ч.ч. 1, 3 ст. 142 ЦПК України позивачу слід повернути 50% сплаченого судового збору з державного бюджету - 1089,10 грн., а інша частина судового збору в розмірі 50%, що становить 1089,10 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, позивачем заявлено про понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін;

- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд, при вирішенні питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу враховує правову позицію, висловлену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 по справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Позивач, на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. надав договір б/н про надання правової допомоги від 17.04.2024, акт виконаних робіт № 1 від 24.07.2023.

Відповідно до п. 4.1. договору б/н про надання правової допомоги від 17.04.2024, укладений між адвокатом Святогором Є.А. та ОСОБА_1 , сторони домовились про те, що правову допомогу, що надається адвокатом, клієнт оплачує в гривнях, оплата здійснюється без ПДВ. Оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок адвоката.

Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України сторона позивача не надала докази сплати коштів у розмірі 15000,00 грн. на банківський рахунок адвоката згідно п. 4.1. договору про надання правової допомоги.

Наданий акт виконаних робіт № 1 (а.с.34) суд до уваги не приймає, оскільки вказаний акт підписаний до договору про надання правової допомоги від 15.04.2024, в той час як представник позивача здійснює представництво на підставі наданого договору від 17.04.2024, а акт виконаних робіт датований 24.07.2023, тобто датою, що передувала даті укладення договору про надання правову допомоги.

Крім того, суд звертає увагу на те, що положення акту в частині розрахунку не відповідає змісту п. 4.1 договору про надання правової допомоги від 17.04.2024.

Внаслідок відсутності доказів витраченого часу та обсягу послуг, які надані адвокатом його клієнту - позивачу, суд позбавлений можливості дійти висновку про вартість таких послуг, відтак витрати у розмірі 15000,00 грн. стягненню не підлягає через їх недоведеність та необґрунтованість..

На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 142, 255 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 від 13 травня 2025 року - задовольнити частково.

Відмову позивача ОСОБА_1 від позову про стягнення боргу - прийняти.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - закрити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса - АДРЕСА_2 ) половину сплаченого судового збору у розмірі 1089,10 грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 % сплаченого ним судового збору у розмірі 1089,10 грн. згідно квитанції № 0402-3763-9044-1856 від 18.04.2024.

В іншій частині заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.О.Сенюта