головуючий у суді І інстанції Фролова І.В.
провадження № 22-ц/824/5528/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про витребування квартири, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з указаним позовом, у якому просила суд:

1. Визнати недійсним з моменту його укладення договір позики, посвідчений 15 травня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. за №2457, укладений між ОСОБА_1 та громадянкою рф ОСОБА_2 .

2. Визнати недійсним з моменту його укладення договір іпотеки, посвідчений 15 травня 2014 року приватним нотаріусом Київському міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. за №2458, укладений між ОСОБА_1 та громадянкою рф ОСОБА_2 .

3. Визнати недійсним з моменту його укладення договір відступлення прав вимоги за договором позики від 23 березня 2015 року, посвідчений 23 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. за реєстровим №1573.

4. Визнати недійсним з моменту його укладення договір відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений 23 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. за №?1574, укладений 23 березня 2015 року між громадянкою рф ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

5. Витребувати в ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,8 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

Одночасно з позовом надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, у якій вона просила суд накласти арешт та заборонити проводити будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Заява обґрунтована тим, що 25 березня 2015 року на підставі договору іпотеки та договору відступлення прав за іпотечним договором за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

З цього моменту квартира поза волею ОСОБА_1 вибула з її власності.

Зазначає, що звернення стягнення на квартиру здійснено із численними порушенням, за цим фактом здійснюється досудове розслідування, зокрема за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України (шахрайство) з 2015 року.

Також зауважила, що позивачка та її син ОСОБА_5 як проживали, так і досі продовжують проживають у спірній квартирі. Проте, 30 вересня 2024 року здійснена спроба вчинення самоправства зі сторони представників ОСОБА_3 шляхом силового захоплення квартири, заміни замків та примусового (поза межами судового рішення та виконавчого провадження виселення позивачки та її сина з квартири, спроба вивезти їх речі. За цим фактом позивачкою подана заява про вчинення злочину.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник не обґрунтував належним чином необхідність вжиття заходу забезпечення позову і не зазначив причини, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту квартири не може, а істотно ускладнить чи навіть унеможливить виконання рішення суду.

Посилається на те, що у разі переходу права власності на квартиру на іншу особу, відновлення прав позивачки буде фактично зведено нанівець, ОСОБА_1 вимушена буде звертатися із новими позовами про визнання недійсними правочинів відчуження. Рішення суду про можливе задоволення позову, хоча і буде постановлене, воно не призведе до відновлення порушених прав позивачки.

Вказує, що матеріали справи свідчать про наявність обґрунтованих ризиків можливості здійснення відповідачами дій, які можуть ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Наголошує, що суд першої інстанції повністю проігнорував обставини справи та наявні ризики невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Посилається на те, що арешт та заборона проводити будь-які реєстраційні дії щодо квартири, щодо якої між сторонами виник спір, не є позбавленням права власності ОСОБА_3 , а лише тимчасово обмежує його право розпоряджатися спірною квартирою з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

У разі невжиття забезпечення позову у ОСОБА_3 будуть відсутні перешкоди для розпорядження спірним нерухомим майном, тому у випадку відчуження ним цього майна, позивачка, за умови задоволення позову, змушена буде вчиняти додаткові дії для захисту своїх прав.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що вжиття відповідних заходів забезпечення позову у справі матиме наслідком збереження існуючого станом на момент подання заяви стану - збереження спірного майна у власності ОСОБА_3 , тому немає підстав вважати, що права відповідачів будуть порушені.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Шульженко Д.Ю. у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення, дійшла висновку про таке.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною 1, 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

У справі, що переглядається, предметом спору є визнання недійсними договорів, витребування у ОСОБА_4 квартири за адресою: АДРЕСА_1 . загальною площею 73,8 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідач може мати намір здійснити відчуження спірного майна на користь третіх осіб.

Заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

У поданій заяві про забезпечення позову чітко вказано, яке конкретно майно підлягає забезпеченню, та зазначено усю необхідну інформацію про нього.

Спосіб забезпечення позову, обраний заявником є співмірним із позовними вимогами. Тому у суду першої інстанції не було правових підстав відмовляти у накладенні арешту на указану квартиру.

Крім того апеляційний суд враховує, що у цій справі, яка зокрема стосується оспорення договорів та витребування майна, накладення арешту на майно, яке є предметом спору, має на меті, зокрема запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання цього рішення.

Врахувавши, що безконтрольне розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору, та/або відчуження спірного майна іншій особі, яка не бере участь у даному судовому процесі, може не лише утруднити, але й зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Також апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції про не доведення позивачем існування загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у цій справі, оскільки стала та актуальна практика Верховного Суду покладає на заявника необхідність обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову, однак визначає, що такі обґрунтування не обов`язково мають бути доведеними доказами вчинення боржником дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації та інше).

Враховуючи викладене, у суду першої інстанції не було правових підстав відмовляти у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року постановлена з порушенням норм процесуального права відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про застосування заходів забезпечення позову.

Разом із тим, позивачем у своїй заяві про забезпечення позову заявлено також вимогу про заборону проводити будь-які реєстраційні дії щодо спірної квартири.

Заявляючи указану вимогу, ОСОБА_1 не конкретизовано, які саме дії та яким особам вона просить суд заборонити вчиняти відносно спірного майна, а тому підстави для задоволення такої вимоги відсутні.

При цьому апеляційний суд зауважує, що ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом.

Вимоги до виконавчого документа передбачені статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», а з формулювання змісту виконавчого документу має вбачатись його примусовість виконання.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії апеляційним судом не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,8 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Дані про стягувача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Дані про боржника: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ;

Дані про боржника: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ;

Дані про боржника: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_6 .

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову - три роки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 22 травня 2025 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська