Номер апеляційного провадження 22-ц/824/7046/2025
Головуючий у суді першої інстанції К.В. Шаповалова
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

23 травня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач ОСОБА_1

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником - адвокатом Романчуком Олександром Анатолійовичем на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року,

у с т а н о в и в :

27 травня 2024 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовної заяви позивачі зазначили, що їм на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на третьому поверсі 16-ти поверхового будинку. Над вказаною квартирою розташована квартира № 14 , власником якої є ОСОБА_3 03 грудня 2023 року відбулося залиття квартири позивачів зверху з квартири відповідача. В той же день було складено акт про залиття житлового приміщення, у якому вказано, що причиною залиття став лопнутий корпус фільтра для очищення води. Згідно висновку експерта, збитки від залиття квартири склали 57 400,00 грн. Наразі позивачі просять суд стягнути з відповідача на їхню користь 57400,00 грн - заподіяної матеріальної шкоди, 10 000,00 - моральної шкоди та 8000,00 грн - за послуги з оцінки заподіяної шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди - 57 400 грн, у відшкодування моральної шкоди - 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату послуг щодо проведення оцінки у розмірі - 8000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що акт про залиття від 03.12.2023 складений не комісією, а одноособово, про що свідчить відсутність підписів власника (представника) кв. № 14 в акті в графах «Члени комісії» та «Ознайомлений», а також відсутність в даному акті будь-яких відомостей, які б підтверджували відмову (в той чи інший спосіб) власника (або його представника) кв. № 14 від підпису даного акту.

Будь-яка аварія, через яку стався витік води в житловому будинку, є підставою для складання відповідно акту про залиття встановленої форми. При цьому, строки на порядок складання акту, форма і зразок акту про залиття та аварію визначені та врегульовані підзаконними актами, а саме - затверджені Наказом Держкомітету України з питань житло-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 «Про затвердження правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій», зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207.

Зауважує, що акт про залиття від 03 грудня 2023 року не відповідає вимогам викладеним у правилах, оскільки не містить відомостей щодо характеру залиття, в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та конкретні особи, які допустили таке залиття, інші необхідні для такого документу реквізити та відомості, які слід зазначити при складанні такого виду документа, а також даний акт про залиття від 03.12.2024 взагалі не відповідає встановленій та затвердженій правилами формі даного акту. Окрім того, акт затверджений не уповноваженою особою.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що висновок про вартість відновлювального ремонту не може бути визнаний належним та допустимим доказом підтвердження розміру заподіяної майнової шкоди позивачам, адже посилання оцінювачем у висновку на неіснуючі документи, як на вихідні дані для проведення оцінки, яка в такому разі вважається неякісною і не являє собою правомірний юридичний документ, й, відповідно не може бути належним та допустимим доказом по даній справі. Працівниками суб`єкта оціночної діяльності у висновку про вартість відновлювального ремонту квартири № 8 відомостей про обсяги робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту даної квартири, які досить суттєво перевищують обсяги пошкоджень квартири, які були насправді виявлені та зафіксовані документально.

З приводу частково задоволеної судом оскаржуваним рішенням позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, апелянт зазначає, що ані в позовних матеріалах, ані під час судового розгляду справи з боку позивачів не було надано жодного доказу, доводу та/або обґрунтування, які б свідчили про наявність (виникнення) такої моральної шкоди в тій чи іншій формі її прояву саме у зв`язку із залиттям її квартири.

Відповідачем ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_5 подано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу.

Зазначає, що ФОП ОСОБА_6 затверджено акт про залиття квартири. Згідно акту зазначено, що при огляді квартири відповідача було виявлено, що причиною залиття квартири позивачів був лопнутий корпус фільттра для очищення води. Зазначенй акт підписано ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_6 та сантехніком ОСОБА_7 .

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що акт складений за участю представників організації, яка обслуговує будинок сторін.

В акті відображені дата складання, прізвища, ініціали членів комісії, власника квартири, що зазнала шкоди, характер та його причини, перелік пошкоджень.

Сам факт складання акту про залиття квартири без участі відповідача не спростовує його вину.

Доводи відповідача про невідповідність нарахованої суми шкоди та виключення ПДВ є безпідставними. Рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки. При складанні звіту суб`єктом оціночної діяльності здійснено обстеження квартири, та його висновки ґрунтувалися саме на цих даних, а не на самих по собі актів обстеження.

У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовну заяву, суд дійшов висновку, що причиною залиття квартири позивачів був лопнутий корпус фільтру води в квартирі відповідачки. Належних, достатніх та допустимих доказів на спростування вказаного, а також доказів того, що причиною залиття квартири позивачів були інші пошкодження, зокрема внутрішньо будинкових мереж чи інше, не пов`язане з квартирою відповідачки, суду надано не було.

При визначені розміру відшкодування матеріальної шкоди позивачам, судом взято до уваги висновок про вартість відновлювального ремонту квартири, складений ТОВ «Регіонзем», від 18 квітня 2024 року, згідно якого ринкова вартість проведення відновлювального ремонту становить 57 400 грн. (з ПДВ).

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховував характер правопорушення, глибину душевних страждань позивачів, завданих неправомірними діями відповідача, а також керуючись принципами співмірності, розумності та справедливості, і дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачів 5 000 грн. моральної шкоди.

Апеляційний суд із таким висновком суду повністю погоджується та зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є співвласниками (в рівних частках) квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується копією договору міни від 14 серпня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. за реєстровим номером 2799 та реєстраційним записом Київського БТІ від 16 серпня 2001 року на вказаній копії договору (а.с. 5).

Відповідно до інформації Київського БТІ від 22 січня 2024 року № 062/14-789, квартира АДРЕСА_5 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 (а.с. 10).

3 грудня 2023 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_4 .

Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування шкоди внаслідок залиття, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинні станом на час виникнення правовідносин сторін, Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207.

Так, ст.322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування заданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є ; втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода ).

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Так, ч.2 ст.1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За загальними правилами деліктних зобов`язань, закріплених ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З аналізу наведеної статті ЦК України вбачається, що відсутність своєї вини відповідно до вимог ч.2 ст.1166 ЦК України має доводити саме заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.

Так, Правилами від 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил ).

Згідно з п.2.3.6 Правил від 25 серпня 2005 року № 927/11207, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт. Форма цього акта встановлена в Додатку 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

В додатку № 4 до цих Правил від 25 серпня 2005 року № 927/11207, зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємств), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організацій (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число місяць ,рік ); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності, характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття .

Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акту присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Акт повинен бути складений у тому числі за присутності: головного інженера виконавця послуг; голови комісії; майстра технічної дільниці; майстра ремонтної дільниці слюсаря-сантехніка, представників організації обслуговуючої компанії.

Для розгляду цивільного спору з питань відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття має значення встановлення його причини, в тому числі місця аварії - місця пошкодження, виходу з ладу систем тепло - та/або гарячого, холодного водопостачання/водовідведення, що впливає на розмежування відповідальності виробника, виконавця та споживача житлово-комунальної послуги, правовідносини між якими, що виникають у процесі її створення, надання та споживання, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до акту про залиття від 3 грудня 2023 року, який був складений комісією у складі ФОП ОСОБА_6 , сантехнік ОСОБА_7 - при огляді квартири № 14 було виявлено, що причиною залиття квартири АДРЕСА_4 був лопнутий корпус фільтра для очищення води (а.с. 9). Вказаний акт був підписаний власником квартири № 8 - ОСОБА_2 . Підпис власника квартири № 14 на акті відсутній.

Згідно акту про пошкодження, який затверджений головою ОСББ «Каштан 26» Галієвим К.Т., комісією у складі голови ОСББ та власника квартири № 8 було встановлено, що в результаті залиття кв. АДРЕСА_4 , яке відбулось 3 грудня 2023 року через порив корпусу фільтра води у кв. № 14 , встановлено наступні пошкодження в кв. № 8 : коридор - стеля 8 кв.м. (покраска водоемульсійна), стіна 3 кв.м. (вінілові шпалери), багет потолочний 4 м.; кімната- стеля 4 кв.м. (покраска водоемульсійна), стіна 2 кв.м.(вінілові шпалери), багет потолочний 2 м.; кухня - стеля 6 кв.м. (покраска водоемульсійна), багет потолочний 4 м. (а.с. 8).

Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі №643/19078/15 вказав на те, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Отже, факт залиття квартири, власниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з вини відповідачки, підтверджується актом залиття від 03 грудня 2023 року (а.с. 9).

Презумпцію вини у залитті квартири, належної позивачам, відповідачка в ході розгляду справи судом першої інстанції, так і під час розгляду справи апеляційним судом не спростувала, тому правильним є висновок суду першої інстанції про встановлення вини ОСОБА_3 у залитті квартири АДРЕСА_6 .

Доводи апелянта, на думку колегії суддів, щодо тієї обставини, що акт обстеження від 03.12.2023 є неналежним та недопустимим доказом неправомірних дій відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки акт відповідає формі, встановленій Правилами від 25 серпня 2005 року № 927/11207, в ньому наведені: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася.

Акт складений комісією з працівників житлово-комунальної організації, яка обслуговує будинок по пр-ту Бажана, які і підписали його.

В акті обстеження зазначено: про дату залиття 03.12.2023; причина залиття (а.с 9).

Також складено і акт про пошкодження від 03.12.2023, де зазначено причину залиття та спричинені за наслідками залиття збитки (а.с.8).

Отже, Акт залиття від 03.12.2023 складався викликаними позивачем працівниками житлово-комунальної організації одразу після залиття, тому вважати, що він містить будь-яку неправильну чи неправдиву інформацію, підстави у суду відсутні.

При цьому, наголошуючи на недійсності акту, відповідач не зазначає, які зафіксовані в ньому відомості є такими, що не відповідають дійсності.

Встановлено, що складений акт відповідає за формою та змістом вимогам, визначеним наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», оскільки в ньому зазначені всі відомості: дата та місце складання, члени комісії, місце залиття, подія, що трапилась, наслідки залиття, причини залиття.

Допитаний у судовому засіданні ФОП ОСОБА_6 зазначив, що 03.12.2023 акт залиття він склав зі слів сантехніка ОСОБА_7 , який був на виклику та затвердив його на наступний день. За повідомленням аварійної бригади - причиною залиття став лопнутий корпус фільтра води, який перебуває на балансі квартири № 14 . Сантехніком здійснено фотофіксацію причин залиття та повідомлено його про даний факт.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апелянта щодо тієї обставини, що ФОП ОСОБА_6 не мав права затверджувати акт про залиття, оскільки відповідно до договору про надання послуг від 01 травня 2023 року, укладеного між ФОП ОСОБА_6 та ОСББ «Каштан 26», саме на цього ФОП покладено обов`язок щодо надання послуг експлуатації та технічного обслуговування внутрішньо будинкових мереж холодного, гарячого водопостачання, каналізаційних мереж, теплових мереж, тощо, в тому числі складання акту про залиття.

Апелянт, зі свого боку, не спростувала відомостей, викладених у акті, а лише бездоказово заперечує проти них, що робить її доводи в цій частині неспроможними.

Тобто, наданий позивачами акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачкою не спростовані.

Відсутність в акті прізвища, ім`я, по батькові власника квартири, з вини якого сталося залиття, а також відсутність його підпису, не дає підстав вважати акт неналежним та недопустимим доказом. Відсутність такої інформації не спростовує факт залиття квартири АДРЕСА_4 та вини відповідачки в цьому, а відповідно, і у заподіянні позивачам як матеріальної так і моральної шкоди. Жодних заперечень по суті, встановлених обставин в акті, апелянт не навів.

Відповідачем ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції її вини у заподіянні шкоди майну позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 так і моральної шкоди та не надано доказів того, що шкода була спричинена не з її вини.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 522/22726/15-ц (провадження № 61-25847св18).

Згідно звіту про оцінку розміру матеріального збитку, завданого квартирі АДРЕСА_4 , що виготовлена ТОВ «Регіонзем», вартість матеріального збитку завданого внаслідок залиття становить 57400 грн.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно прийняв в якості належного доказу на підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди звіт про оцінку ТОВ «Регіонзем», оскільки під час розрахунку були допущені порушення.

Разом з тим, вказані посилання відповідачки щодо неналежності звіту про оцінку матеріального збитку, колегія суддів відхиляє, адже вона будь яких доказів на спростування цього суду як першої так і апеляційної інстанцій не надала, клопотання про призначення відповідної експертизи в суді не заявляла, тому вказані доводи скаржника не підлягають задоволенню, не дають підстав суду апеляційної інстанції задовольнити вимоги апеляційної скарги про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачів, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивачів, не заявила та не надала інших доказів щодо розміру спричиненої позивачам майнової шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Причини залиття були встановлені на підставі акту про залиття, акт про залиття містить дані про подію, яка відбулася, наслідки такої події, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено.

За змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_3 не спростувала належними та допустимими доказами як відсутність своєї вини у залитті квартири АДРЕСА_4 , так і розмір матеріальної та моральної шкоди, завданої позивачам з її вини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди - 5000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, оскільки судом було враховано обсяг страждань та переживань позивачів, у зв`язку із затопленням квартири, факт пережитого нервового стресу, тривалість завданої позивачам моральної шкоди, позбавлення останніх - сталого життя та необхідність здійснення ремонту квартири.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 , подану представником - адвокатом Романчуком Олександром Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна