Справа №464/2081/25
пр № 2/464/1331/25
У Х В А Л А

21 травня 2025 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко О.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

у с т а н о в и л а :

Адвокат Данілова А.А. від імені та в інтересах позивача ( АДРЕСА_1 ) звернулася до Сихівського районного суду м.Львова з даною позовною заявою у порядку цивільного судочинства.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду судової справи визначено суддю Тімченко О.В.

Суддя ухвалою від 14 травня 2025 року позовну заяву залишив без руху з наданням позивачу/представнику позивача строку, який не може перевищувати 5 днів з дня вручення даної ухвали, для усунення недоліків заяви.

Ухвалу про залишення заяви без руху мотивовано наступним.

За правилами цивільного процесуального законодавства позовна заява повинна відповідати вимогам, викладеним у ст.ст.175, 177 ЦПК України.

У силу приписів ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс.

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Саме такі поло ження викладені у ст.ст.27, 28 ЦПК України.

Під час розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ст.ст.27, 28 ЦПК України (постанова Верховного Суду від 24 липня 2020 року у справі № 357/12676/18, що у силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає урахуванню при застосуванні норм права).

Позивач - громадянка України, а відповідач громадянин Республіки Польща, зареєстрували шлюб 27 листопада 2019 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).

У той же час, позивачем усупереч імперативним нормам процесуального закону не зазначено ані місця проживання, ані місця перебування відповідача, що унеможливлює визначення останнього місця проживання відповідача та визначення підсудності справи. Як свідчать письмові докази та мотиви позовної заяви, сторони після укладення шлюбу з 2019 року проживали на території України, тому вочевидь позивач не може бути не обізнана щодо місця проживання чи перебування чоловіка.

Позивачем також не зазначаються жодні контактні дані відповідача (номер телефону, електронної пошти, тощо), зазначаючи, що такі невідомі. Таке твердження є сумнівним, позаяк позивач як дружина, очевидно, не може не знати засоби зв`язку з чоловіком (1976 року народження), іноземцем, який легально перебував на території України.

При цьому суддя виходить із добросовісності користування процесуальними правами та недопустимість зловживання такими (ст.44 ЦПК України).

За відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру, Управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області та Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області, отриманими у порядку ч.7 ст.187 ЦПК України, дані про відповідача відсутні.

Повноваження з реєстрації місця проживання з 04 квітня 2016 року делеговані органам місцевого самоврядування, звернення до відповідного органу реєстрації (реєстру територіальної громади) є неможливим за відсутності зазначення позивачем останнього відомого місця проживання відповідача.

Позовна заява містить адресу місцезнаходження Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області: м.Львів, вул.Івана Франка, 157, як адресу самого відповідача, що не може вважатися виконанням вимог закону.

До того ж суддя не бере до уваги твердження сторони позивача щодо підсудності справи Сихівському районному суду м.Львова на підставі ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право», адже такою визначаються підстави визначення підсудності справ судам України, а не конкретному суду. Наведене узгоджується із наведеною вище правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Верховного Суду від 24 липня 2020 року у справі № 357/12676/18).

Відомостей щодо можливостей розгляду даної справи в межах альтернативної підсудності, передбаченої ч.2 ст.28 ЦПК України, позивачем не зазначено, а судом не установлено.

Аналізуючи вищенаведене, недоліки позовної заяви унеможливлюють прийняття такої до розгляду та відкриття провадження Сихівським районним судом м. Львова. Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 752/22030/18 виснував, що недотримання правил територіальної підсудності є безумовною та достатньою правовою підставою для скасування судового рішення (ст.378 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Для виконання згаданих вимог позовну заяву, яка не відповідає вимогам ЦПК України, залишено без руху та надано позивачу/представнику позивача на підставі ст.185 ЦПК України строку для усунення зазначених недоліків.

Незважаючи на подання заяви про усунення недоліків, представником позивача такі не усунуто та не виправлено.

Покликання представника позивача на позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 12 травня 2022 року у справі № 552/3486/20, від 29 січня 2020 року у справі № 501/2443/18, є нерелевантними до обставин даної справи, адже у наведених справах позивачем у позові безумовно вказувалось останнє відоме місце реєстрації проживання/перебування відповідача. Суддя акцентує увагу, що у даній справі не вимагається надання доказів проживання/перебування відповідача, а виключно зазначення таких відомостей у позові, а також відомих контактних даних для виконання вимог ст.177 ЦПК України.

У справі відсутні передбачені процесуальним законом відомості, які б указували на підсудність справи Сихівському районному суду м.Львова: у позові вказано «остання відома адреса реєстрації» позивача: АДРЕСА_1 ; відомостей, передбачені ст.28 ЦПК України, про останнє відоме зареєстроване місце проживання або перебування відповідача, місцезнаходження його майна, постійного заняття (роботи), як цього вимагають положення ст.28 ЦПК України, відсутні.

Наявність очевидних та суттєвих недоліків заяви, усунення яких не було надто надмірним чи обтяжливим, щоб у визначений строк заявник міг цілком їх виконати, перешкоджає відкриттю провадження у справі. Такий висновок зумовлюється не будь-яким свавільним небажанням суду розглядати звернення до суду, а лише невиконанням процесуальних вимог закону щодо форми та порядку подання заяви. Заявник складає та подає до суду (позовну) заяву, і саме на нього покладено процесуальним законодавством обов`язок її належного оформлення. Розгляд заяви, яка складена без дотримання передбачених ЦПК України вимог, не передбачений положеннями процесуального законодавства.

Саме такий висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 9901/258/20, від 23 лютого 2023 року у справі № 990/70/22, від 08 листопада 2023 року у справі № 120/969/23.

У ч.3 ст.185 ЦПК України передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З урахуванням наведеного заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу. Процесуальним наслідком такої бездіяльності як невиконання чинної ухвали суду є повернення позовної заяви, адже згідно із ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Постановлення даної ухвали не перешкоджає доступу до правосуддя, оскільки згідно з ч.7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. Схожа позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2023 року у справі № 120/969/23.

Дотримання правил судової процедури не є порушенням права на справедливий суд чи надмірним формалізмом, адже у кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

За відсутності відповідного клопотання питання повернення сплаченої суми судового збору, як це передбачено ст.7 Закону України «Про судовий збір», не вирішується.

Керуючись ст.ст.185, 260, 261, 294, 353 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и л а :

Позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу/представнику позивача.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Повне судове рішення складено та підписано 21 травня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО