Справа № 482/719/25
Номер провадження 2/482/691/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

22 травня 2025 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Сергієнка С.А., секретаря судового засідання Лебедьєвої А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса, Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зняття заборони та виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

02.04.2025 року представник позивача звернувся до Новоодеського районного суду Миколаївської області із позовом до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зняття заборони та виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником 1/4 частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка йому належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко О.М. 12.02.2025 року за реєстрованим номером № 109 після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про право на спадщину за законом додається до позовної заяви).

Позивач вирішив розпорядитися своїм майном та реалізувати право на відчуження належної йому частки на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час звернення до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Дворецького К.М. для вчинення нотаріальних дій, позивачу стало відомо, що на майно, яке він успадкував накладено заборону.

Так, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Дворецьким К.М надано роз`яснення від 21.03.2025 № 10/01-16, в якому зазначено, що в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно є запис про обтяження за № 35053618, а саме: заборона на нерухоме майно, накладена Новоодеською державною нотаріальною конторою, дата реєстрації 23.06.2006 року, реєстраційний номер 3371693, підстава реєстрації: повідомлення Ощадбанку від 12.12.1990 року, предмет обтяження: будинок за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єкт обтяження ОСОБА_2 . Запис був перенесений державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16.01.2020 з Єдиного реєстру заборон, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (копія роз`яснення приватного нотаріуса Дворецького К.М. 21.03.2025 додається до позовної заяви.

За таких обставин, ОСОБА_1 звернувся до АТ «Державний Ощадний Банк України» про з`ясування підстав та роз`яснення щодо накладання заборони на майно розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Листомповідомленням № 112.40/0194-16/65 від 27.03.2025 АТ «Ощадбанк» зазначив, що заборгованість відсутня та будь-яких інших претензій до ОСОБА_2 не має та просить припинити обтяження, а саме заборону, що була накладена на: будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер обтяження 3371693 (Копія листа додається до позовної заяви).

Позивач з листомповідомленням № 112.40/0194-16/65 від 27.03.2025 АТ «Ощадбанк» звернувся до Новоодеської державної нотаріальної контори з проханням зняти заборону, однак ОСОБА_1 було відмовлено в усній формі та зазначено, що тільки на підставі рішення суду буде знято заборону.

Дані обтяження створюють перешкоди у реалізації прав власника ( ОСОБА_1 ) зокрема щодо права користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Так як скасувати наявну заборону у позасудовому порядку неможливо, у позивача виникла підстава для звернення до суду.

Позивач вважає за необхідне звернутись за захистом своїх прав та інтересів з метою припинення та зняття обтяжень на належне на праві приватної власності майно/

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечується.

Так, вказується, що АТ «Ощадбанк» не є належним відповідачем, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження існування кредитних або інших правовідносин як між відповідачем та позивачем, так і між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 , які б могли бути підставою для обтяження нерухомого майна. АТ «Ощадбанк» не зверталося із повідомленням б/н від 12.12.1990 року реєстрація вказаного обтяження не могла бути обумовлена вищевказаним повідомленням а відтак проведена з порушенням.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява представника позивача про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив про здійснення розгляду справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши доводи позову, відзиву на позовну заяву і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/4 частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка йому належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко О.М. 12.02.2025 року за реєстрованим номером № 109 після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується інформаційною довідкою №419066529 від 21.03.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та свідоцтвом про право на спадщину виданим 12.02.2025 року приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Філіпенко О.М. за реєстровим №109.

Позивач вирішив розпорядитися своїм майном та реалізувати право на відчуження належної йому частки на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , проте у Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно є запис про обтяження за № 35053618, а саме: заборона на нерухоме майно, накладена Новоодеською державною нотаріальною конторою, дата реєстрації 23.06.2006 року, реєстраційний номер 3371693, підстава реєстрації: повідомлення Ощадбанку від 12.12.1990 року, предмет обтяження: будинок за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єкт обтяження ОСОБА_2 . Запис був перенесений державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16.01.2020 з Єдиного реєстру заборон, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Наявність обтяження підтверджується інформаційною довідкою №419066529 від 21.03.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Позивач звернувся до АТ «Державний Ощадний Банк України» про з`ясування підстав та роз`яснення щодо накладання заборони на майно розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Листомповідомленням № 112.40/0194-16/65 від 27.03.2025 АТ «Ощадбанк» зазначив, що заборгованість відсутня та будь-яких інших претензій до ОСОБА_2 не має та просить припинити обтяження, а саме заборону, що була накладена на: будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер обтяження 3371693.

Разом з тим вищевказаний лист повідомлення не є підставою для зняття обтяження.

Щодо позиції представника відповідача про те, що АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" є неналежним відповідачем, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 Постанови Верховної Ради України від 20.03.1991 р. «Про порядок введення в дію Закону України «Про банки і банківську діяльність» було оголошено власністю України Український Республіканський банк Держбанку СРСР, Український Республіканський банк державного комерційного промислово-будівельного банку «Укрпромбудбанк», Український Республіканський Банк Ощадного банку СРСР, Український республіканський банк Зовнішекономбанку СРСР з їх мережею, обчислювальним центрами, усіма активами, пасивами. Наказом Українського Республіканського банку від 02.01.1992 року за №2-К у відповідності з Статутом, зареєстрованим Національним банком України 31.12.1991 року за №4, Український Республіканський банк Ощадного банку СРСР, з підзвітною йому інфраструктурою установ та організацій, перетворено в Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України) - постанова Вищого господарського суду України від 29.09.2009 року у справі №2/112.

Крім того, пряма вказівка на безпосереднє правонаступництво банківських установ міститься в постановах Кабінету Міністрів України від 09.01.2008 року №1 «Про виплату в 2008 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 р. в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, та облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов`язання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР», від 23.04.2012 року №346 «Про виплату в 2012 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 р. в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, та в облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов`язання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР» (пункти 1).

Із статуту Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України, зареєстрованого НБУ 31 грудня 1991 року відомо, що Державний спеціалізований комерційний Ощадбанк України (Ощадбанк України), створений відповідно до Закону України від 20 березня 1991 року «Про банки та банківську діяльність» і входить в банківську систему України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.1999 року за № 876 "Про деякі питання управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України" на виконання розпорядження Президента України від 20.05.1999 року №106 та з метою удосконалення структури і організації управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України, створення умов для більш ефективної реалізації державою прав власника вирішено перетворити Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України) у відкрите акціонерне товариство „Державний ощадний банк України". Установлено, що Банк є правонаступником прав і обов`язків Ощадбанку. 02 червня 2011 року внесено зміни до Статуту Банку, якими слово «відкрите» змінено на «публічне».

Постановою КМУ від 5 червня 2019 р. № 568 «Питання акціонерного товариства Державний ощадний банк України» затверджено статут такого банку, згідно якого цей банк є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, зареєстрованого Національним банком 31 грудня 1991 р. за № 4.

З вищенаведеного слідує, що як з моменту створення системи Ощадбанків так і до сьогоднішнього часу такі відносяться до державних банків, а відповідач є правонаступником відповідного банку України в інтересах якого накладено заборону.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 15.05.2013 року у справі № 6-26 цс 13, згідно з якою вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Крім цього, у п. 2 постанови Пленуму ВССУ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Суд звертає увагу на те, що правова природа у забороні відчуження майна полягає у реальному забезпеченні зобов`язання, тоді як в дійсній справі відсутні відомості про те, що зобов`язання щодо наданої позики державним ощадним банком продовжує діяти зі спливом вже більше 35 років з моменту надання такої позики.

Оскільки судом не встановлено наявності на даний момент відповідного зобов`язання щодо позики наданої спадкодавцю ОСОБА_2 в забезпечення виконання чого було накладено заборону відчуження на нерухоме майно, а також суб`єкт, в інтересах якого зареєстровані заборони на відчуження, не здійснював протягом більше ніж 35 років будь-яких дій, направлених на стягнення боргу і відповідачем у своєму відзиві заявлено про відсутність перед ним боргу зі сторони позивача, відповідач фактично визнає відсутність матеріальної претензії до позивача, яка слугувала б підставою накладення такого обтяження, а позивач є на даний момент спадкоємцем майна щодо якого накладена заборона, наявна заборона відчуження не направлена на реальне забезпечення зобов`язання, тому існування такого обтяження на думку суду є суттєвим втручанням у здійснення позивачем його права розпорядження належним йому нерухомим майном.

Вищезазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду , викладеною у постанові від 28.10.2020 року у справі №446/1366/18.

З огляду на те, що по справі на цей час відсутні жодні докази на підтвердження доцільності й необхідності продовження дії обтяження зазначеного вище нерухомого майна, що як наслідок впливає на можливість позивача повноцінно реалізувати свої права як власника майна, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині вимог про припинення обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна і виключення цього запису із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1

При цьому суд враховує, що у справі відсутні жодні відомості на підтвердження того, що внаслідок скасування обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна будуть порушені права інших осіб.

На підставі викладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки заборгованості перед відповідачем не встановлено.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 141, 142, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Припинити обтяження речових прав на нерухоме майно за № 35053618, дата реєстрації 23.06.2006 року, реєстраційний номер 3371693, підстава реєстрації: повідомлення Ощадбанку від 12.12.1990 року, опис предмета обтяження: «состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єкт обтяження ОСОБА_2 », додаткові дані щодо обтяження, № реєстра: 164917-126, внутр. № 04017Е2В25F25934585A, вилучивши запис про заборону з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Головуючий суддя: С.А. Сергієнко