СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кицюк В.С., за участю: секретаря Лопатюк А.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баранець (Анциферова) Алла Миколаївна, про визнання недійсним договору та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , у якому просив: визнати недійсним договір довічного утримання від 29 травня 2015 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Анциферовою А.М. за №294 та договір від 04 червня 2015 року про заміну набувача в договорі довічного утримання від 29 травня 2015 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Анциферовою А.М. за №330; визнати за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , після смерті сестри ОСОБА_8 , в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра ОСОБА_8 . Відповідно до заповіту, померла ОСОБА_8 заповіла все належне їй на день смерті майно своєму брату ОСОБА_6 , спадкове майно складалось із квартири АДРЕСА_1 . З січня 2016 року та до моменту смерті її доглядав брат ОСОБА_6 . 20.12.2017 ОСОБА_6 подав заяву про прийняття спадщини після смерті сестри, 15 серпня 2018 року подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, 15 серпня 2018 року приватним нотаріусом винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно. З інформаційної довідки стало відомо, що квартира АДРЕСА_1 , належить не померлій сестрі, а іншим особам. Відповідно до договору довічного утримання від 29 травня 2015 року, ОСОБА_8 передала у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 , а остання зобов`язувалась забезпечувати ОСОБА_8 утриманням довічно. 04.06.2015 між ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладено договір про заміну набувача в договорі довічного утримання, а саме ОСОБА_8 передала у власність ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 , а останній зобов`язувався забезпечувати ОСОБА_8 утриманням довічно.

ОСОБА_8 проживала одна у вказаній квартирі, із близьких родичів мала рідного брата ОСОБА_6 , родина останнього піклувалась ОСОБА_8 . За час життя ОСОБА_8 розповідала брату, що починаючи з лютого 2015 року до неї приходили працівники Центру допомоги та соціального захисту пенсіонерів, тиснули на неї, возили до нотаріуса з метою переоформлення квартири на невідомих людей, за що обіцяли допомогу в лікуванні та матеріальну підтримку. Весною 2015 року стан здоров`я сестри погіршився, онколог поставив діагноз «рак шкіри» та направив її до Київського міського онкологічного центру, за час находження ОСОБА_8 у центрі, її лікуванням та опікою займався брат. Пізніше ОСОБА_6 забрав сестру із лікарні та повіз до свого будинку, де остання проживала до моменту смерті. Про те, що сестра передала квартиру, ОСОБА_6 дізнався від приватного нотаріуса. Ніяких інших людей, які допомагали сестрі, ОСОБА_6 не помічав. Коли ОСОБА_6 прочитав договір довічного утримання, він помітив, що жодний пункт не виконаний відповідачами.

Підставами для визнання договору недійсним є те, що станом на день підписання договору довічного утримання ОСОБА_8 було більше 76 років, вона не мала жодного іншого майна, окрім як квартири, після укладення оспорюваного договору ОСОБА_8 продовжила проживати у квартирі і не мала наміру передавати майно у володіння відповідачам. ОСОБА_8 протягом останніх років мала прогресуючу онкологічну хворобу «рак шкіри обличчя», лікувалась у Київському міському онкологічному центрі, її лікуванням та опікою займався брав. З жовтня 2016 року ОСОБА_8 проживала зі своїм братом в Київській області. Умови договору довічного утримання відповідачами не виконувались, відповідачами не сплачувались комунальні послуги, не здійснено поховання ОСОБА_8 . ОСОБА_8 зверталась до суду із позовом про розірвання договору довічного утримання, однак провадження у справі закрито у зв`язку із смертю позивача.

Отже, за наявності таких обставин, як вік ОСОБА_8 , її незадовільний стан здоров`я, скрутне матеріальне становище та перебування у власності лице однієї квартири, позивач вважав, що ОСОБА_8 в дійсності помилилась щодо змісту правочину, оскільки маючи проблему у грошових коштах, вважала, що Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів надасть їй соціальну підтримку без позбавлення її власності на єдине житло. Відтак, наявні правові підстави для визнання недійсним договору довічного утримання, оскільки правочин вчинено під впливом помилки. Щодо вимоги про визнання права власності на квартиру, вона є похідною від вимоги про визнання недійсним договору (Т.1 а.с.3-94).

16.11.2018 до суду надійшла заява ОСОБА_6 про забезпечення позову (Т.1 а.с.96-118).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 листопада 2018 року визначено головуючого суддю ОСОБА_9 (Т.1 а.с.119).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2019 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа 55.7 кв.м., житлова площа 39.6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_7 (Т.1 а.с.128-129).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2019 року відкрито загальне позовне провадження (Т.1 а.с.130).

22.03.2019 до суду надійшов відзив представника відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 - адвоката Зубко А.О., у якому представник просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначав, що ОСОБА_8 вперше звернулась до Центру 29 січня 2015 року з метою роз`яснення порядку укладення договору довічного утримання за порадою своєї подруги. Повідомила, що має племінників, які тягнуть з неї кошти і нічого не допомагають. 30.01.2015 консультант Центру приїхав додому до ОСОБА_8 , при огляді документів виявилось відсутність необхідних документів та 17 березня 2015 року державним нотаріусом видано дублікат свідоцтва про право на спадщину на 1/2 квартири, 30 квітня 2015 року видано дублікат свідоцтва про право власності. 02.04.2015 ОСОБА_8 зателефонувала до Центру та повідомила, що сказала брату про намір укласти договір довічного утримання через Центр, на що брат обурився та перестав з нею спілкуватись. 29.05.2015 між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 укладено договір довічного утримання, 04 червня 2015 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір про зміну набувача в договорі довічного утримання. При укладенні оспорюваних договорів складено паспорт до договору, в якому ОСОБА_8 зазначила, що їй відомо, що договір довічного утримання припускає виплату грошей і що після підписання договору вона перестає бути власником квартири, залишаючись користувачем квартири до кінця свого життя, також ОСОБА_8 надала згоду на кандидатуру набувача та на заміну набувача. Вищезазначене свідчить про те, що до ОСОБА_8 повністю доведені всі умови договору довічного утримання, а дії з боку ОСОБА_8 щодо видачі довіреності для відновлення втрачених правовстановлюючих документів на спірну квартиру для підписання в подальшому договору довічного утримання свідчать про те, що жодної помилки при підписанні спірного договору не було, а це обдумане рішення.

Крім того, відповідачі не визнають твердження позивача щодо невиконання умов спірних договорів. Договір довічного утримання між сторонами укладений з урахуванням волевиявлення ОСОБА_8 , оскільки її підпис на договорі є доказом того, що сторони погодились з його умовами. Відповідачі протягом всього строку дії договору виконували свої зобов`язання: ОСОБА_8 передано у момент підписання договору 80000 грн, ОСОБА_8 безкоштовно проживала до смерті у квартирі набувача, ОСОБА_8 щомісячно отримувала грошове утримання у розмірі 700 грн, набувач щомісяця оплачував житлово-комунальні послуги. Звертає увагу, що позивач надає квитанції із заборгованістю за житлово-комунальні послуги за періоди, коли строк дії спірних договорів закінчився.

Також, позивачем не доведено жодними доказами наявність помилки ОСОБА_8 при укладенні спірних договорів. Позивач не надає доказів того, що ОСОБА_8 помилялась щодо правової природи правочину, оскільки підтвердила своє розуміння і усвідомлення укладення саме договору довічного утримання. ОСОБА_8 повністю отримала те, на що розраховувала при підписанні спірних договорів та надала свою згоду на кандидатуру набувача. Позивач не доводить яке істотне значення мала помилка, який же тоді правочин мала намір підписати ОСОБА_8 .

Крім цього, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки ще при житті ОСОБА_8 позивач був присутній на судових засіданнях щодо розгляду позову ОСОБА_8 , також його було залучено як правонаступника у справі. Також сама ОСОБА_8 повідомляла брата про намір укласти договір довічного утримання. Відомості до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено в день підписання договорів, а отже ці відомості були відкриті.

Щодо вимоги про визнання права власності на спірну квартиру, така вимога є передчасною, оскільки право власності на квартиру припинилось 29 травня 2015 року, тому дана квартира не входить до складу спадщини (Т.1 а.с.137-239).

11.04.2019 до суду надійшли: клопотання представника відповідачів про залучення нотаріуса як третьої особи (Т.1 а.с.240), заява про виклик свідків (Т.1 а.с.241), заява про застосування строку позовної давності (Т.1 а.с.242-243), клопотання про залучення ТОВ «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів» як третьої особи (Т.1 а.с.244).

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року відмовлено у залученні ТОВ «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів» як третьої особи до участі у справі, залучено нотаріуса Баранець А.М. до участі у справі у якості третьої особи, задоволено заяву представника відповідача про виклик свідків (Т.1 а.с.245-246).

16.07.2019 до суду надійшло клопотання представника відповідачів про долучення доказів (Т.2 а.с.1-8).

26.09.2019 до суду надійшло клопотання представника позивача про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи (Т.2 а.с.10-21).

26.09.2019 до суду надійшло клопотання представника відповідачів про зупинення провадження до залучення у справі правонаступника після смерті відповідача ОСОБА_7 (Т.2 а.с.22-27).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників після смерті відповідача ОСОБА_7 (Т.2 а.с.30-31).

04.02.2020 до суду надійшло клопотання представника відповідачів про поновлення провадження та витребування спадкової справи (Т.2 а.с.34-36).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 травня 2020 року поновлено провадження у справі, витребувано у приватного нотаріуса КМНО Звєрькової Н.В. копію спадкової справи відносно майна ОСОБА_7 (Т.2 а.с.41-42).

13.11.2020 до суду надійшла копія спадкової справи після смерті ОСОБА_7 (Т.3 а.с.1-214).

17.11.2020 до суду надійшла заява представника відповідачів про залучення до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_4 (Т.3 а.с.219, 220-221).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 листопада 2020 року залучено ОСОБА_4 як правонаступника відповідача ОСОБА_7 до участі у справі (Т.3 а.с.225).

17.06.2021 до суду надійшла заява представника позивача про доповнення підстав позову, у якій зазначає, що у травні 2015 року ОСОБА_8 встановлено діагноз «рак шкіри обличчя», що потягло за собою головний біль, розсіяність та погіршення пам`яті, при такому захворюванні психічний стан ОСОБА_8 міг мінятись будь-якої миті, а остання могла через розсіяність та погіршення пам`яті підписати будь-який правочин, не знаючи, що підписує (Т.4 а.с.1-21).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 червня 2021 року призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Київському міському центру судово-психіатричної експертизи (Т.4 а.с.26-28).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 листопада 2022 року призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (Т.4 а.с.47-49).

17.03.2023 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача про виклик свідків (Т.4 а.с.55-57).

17.03.2023 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача про витребування доказів (Т.4 а.с.58-61).

17.03.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про виклик свідків (Т.4 а.с.62) та заперечення щодо допиту свідків (Т.4 а.с.63-65).

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року задоволено клопотання представника позивача та представника відповідача про виклик та допит свідків, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (Т.4 а.с.66-68).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року витребувано з КНП «Клінічна лікарня «ПСИХІАТРІЯ» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального некомерційного підприємства «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) медичну карту амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; первинні медичні документи (з описом психіатричного огляду, на підставі якого в Київському міському психоневрологічному диспансері №1 (на сьогодні структурний підрозділ КНП «Клінічна лікарня «ПСИХІАТРІЯ») видана довідка від 04.06.2015 року №544 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т.4 а.с.70, 71-73).

08.05.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про допит свідків (Т.4 а.с.77-79).

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 травня 2023 року задоволено клопотання представника відповідача про виклик та допит свідків (Т.4 а.с.89-92).

У судовому засіданні 08 травня 2023 року приведено до присяги та допитано свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (Т.4 а.с.82-92).

16.05.2023 до суду надійшов лист медичного директора КНП «МЗНПД» на виконання ухвали суду про витребування доказів (Т.4 а.с.98).

07.06.2023 до суду надійшов лист директора КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» на виконання ухвали суду про витребування доказів (Т.4 а.с.105-106).

08.06.2023 до суду надійшов лист в.о. заступника директора КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» на виконання ухвали суду про витребування доказів (Т.4 а.с.107).

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15 червня 2023 року направлено справу для проведення експертизи на підставі ухвали суду від 25 листопада 2022 року (Т.4 а.с.109-110).

17.11.2023 до суду надійшов лист заступника генерального директора з судової експертизи ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» разом із висновком експерта (Т.4 а.с.117-121).

22.01.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача про витребування спадкової справи відносно майна померлого ОСОБА_6 (Т.4 а.с.136-139).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сімонової Людмили Ламсівни копію спадкової справи, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (Т.4 а.с.143-145).

Розпорядженням керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва від 05 квітня 2024 року №882, призначено проведення автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із неможливістю продовжувати розгляд справи суддею ОСОБА_9. у зв`язку з її звільненням у відставку, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 19 березня 2024 року №797/0/15-24 (Т.4 а.с.157).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 квітня 2024 року визначено головуючого суддю Кицюк В.С. (Т.4 а.с.158-159).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року справу прийнято до провадження та продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні (Т.4 а.с.160).

13.05.2024 через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача про заміну позивача ОСОБА_6 правонаступником ОСОБА_3 (Т.4 а.с.169-177).

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 травня 2024 року розпочато підготовче судове засідання та повторно витребувано копію спадкової справи (Т.4 а.с.183-184).

12.09.2024 до суду надійшло клопотання представника відповідача про дослідження доказів (Т.4 а.с.203-205).

12.09.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення копії спадкової справи після смерті ОСОБА_6 до матеріалів справи (Т.4 а.с.206-244).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 вересня 2024 року залучено до участі в цивільні справі правонаступника позивача - ОСОБА_3 . Закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні (Т.5 а.с.3).

У судовому засіданні 10 квітня 2025 року прослухано аудіозаписи судових засідань, в яких викликано та допитано свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .

У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково звернула увагу, що померла ОСОБА_8 мала захворювання на рак шкіри, указані оспорювані правочини нею вчинені внаслідок помилки.

У судовому засіданні представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. Звернула увагу, що померла прийшла до соціальної служби та повідомила, що брат викрав її документи, зокрема паспорт. Померла ОСОБА_8 двічі була у нотаріуса та добре розуміла значення своїх дій. Потім брат померлої забрав її і насильно утримував, внаслідок чого змушено у 2016 році написала заповіт на її ім`я. Крім того представник відповідача звернула увагу, що у 2016 році під час укладання заповіту померла розуміла значення своїх дій, а у 2015 році при укладанні договору довічного утримання не розуміла значення своїх дій, за логікою позивача. Також незрозумілим залишається те, в чому саме проявилась помилка ОСОБА_8 при укладенні договорів. За договором ОСОБА_7 оплачував комунальні послуги, ліки та продукти харчування. Похованням він не займався, оскільки померлу насильно забрав її брат, однак ОСОБА_7 писав лист брату з пропозицією оплатити рахунки за поховання.

Інші учасники у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 07 серпня 1997 року № НОМЕР_1 , виданого відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно належить на праві власності ОСОБА_8 та членам її сім`ї ОСОБА_16 в рівних долях (Т.1 а.с.22).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 жовтня 2007 року, виданого державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Репях Т.І., спадкоємцем зазначеного в заповіті спадкового майна ОСОБА_16 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 є ОСОБА_8 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.23).

Згідно з копією договору довічного утримання від 29 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Анцифєровою А.М., зареєстровано в реєстрі за №295, ОСОБА_8 (відчужувач) та ОСОБА_5 (набувач), діючи добровільно та перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору, без будь-якого примусу і погроз, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, уклали договір про таке: ОСОБА_8 передає у власність, а набувач отримує у власність квартиру АДРЕСА_3 , та взамін чого, ОСОБА_5 зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах договору (Т.1 а.с.27-30).

Відповідно до п.7 договору довічного утримання від 29 травня 2015 року, ОСОБА_5 зобов`язується довічно утримувати ОСОБА_8 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, тощо. Сторони домовились, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 700 грн на місяць, які будуть щомісячно надаватися відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. Крім вищезазначеної суми, набувач зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг (Т.1 а.с.28).

Відповідно до п.9 договору довічного утримання від 29 травня 2015 року, одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 80000 грн, які відчужувач отримав повністю від набувача під розписку перед підписанням цього договору (Т.1 а.с.28).

Відповідно до п.26 договору довічного утримання від 29 травня 2015 року, сторони підтверджують, що договір не носить характеру уявного та удаваного правочині; відчужувач та набувач не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, не страждають на психічний розлад, не вживають наркотичні засоби, токсичні речовини, тощо, не стоять на обліку у психоневрологічних та наркологічних закладах, тощо, укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим та відповідає їхній внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, текст цього договору прочитано і схвалено ними до його посвідчення, договір не приховує іншого правочину і спрямований на настання наслідків, які обумовлені у ньому (Т.1 а.с.30).

Відповідно до п.27 договору довічного утримання від 29 травня 2015 року, сторони підтверджують, що вони однаково розуміють значення, умови правочину та правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на договорі. Встановлення дійсних намірів кожної із сторін правочину було здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони (Т.1 а.с.30).

ОСОБА_8 також підписала паспорт до договору довічного утримання (Т.1 а.с.156-159), додаток №1 від 04 червня 2015 року паспорта до договору довічного утримання, яким погодила кандидатуру набувача в договорі про зміну (Т.1 а.с.160).

Відповідно до копії розписки від 29 травня 2015 року, ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 80000 грн у рахунок одноразової виплати згідно з договором довічного утримання від 29 травня 2015 року (Т.1 а.с.162).

Згідно з копією договору про зміну набувача в договорі довічного утримання, посвідченого Анцифєровою А.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 29 травня 2015 року за реєстром №294 та внесення змін та доповнення до нього від 04 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Анцифєровою А.М., зареєстровано в реєстрі за №331, ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , діючи добровільно та перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору, без будь-якого примусу і погроз, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, прибули до Анцифєрової А.М., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, і виражаючи взаємне волевиявлення, уклали цей договір про наступне: сторони домовились внести зміни та доповнення до договору довічного утримання, а саме ОСОБА_8 передає у власність, а набувач отримує у власність квартиру АДРЕСА_3 , та взамін чого, ОСОБА_7 зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах договору (Т.1 а.с.31-34).

Відповідно до п.7 договору про зміну набувача в договорі довічного утримання, посвідченого Анцифєровою А.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 29 травня 2015 року за реєстром №294 та внесення змін та доповнення до нього від 04 червня 2015 року, ОСОБА_7 зобов`язується довічно утримувати ОСОБА_8 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, тощо. Сторони домовились, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 700 грн на місяць, які будуть щомісячно надаватися відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. Крім вищезазначеної суми, набувач зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг (Т.1 а.с.32).

Відповідно до копії довідки Київського міського психоневрологічного диспансеру №1 від 04 червня 2015 року №544, 04 червня 2015 року ОСОБА_8 оглянута в КМПНД №1, на диспансерному обліку не знаходиться, за допомогою не зверталась. Діагноз: гострих психічних розладів не виявлено, дієздатна. По своєму психічному стану може виконувати нотаріальні дії (Т.1 а.с.161).

Згідно з листом медичного директора КНП «МЗНПД» від 15 травня 2023 року №061/223-1073, ОСОБА_8 під наглядом лікаря-психіатра в закладі не перебуває, медична документація відсутня (Т.4 а.с.98).

Відповідно до листа в.о. заступника директора КПН «Клінічна лікарня «Психіатрія» від 17 травня 2023 року №061/203/2-01/315, згідно перевірки медичної документації та архівних даних за період з 1996 року по теперішній час ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні в лікарні не значиться (Т.4 а.с.107).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» ОСОБА_17 та ОСОБА_18 №1109 від 24 жовтня 2023 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент укладання договору довічного утримання від 29 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Анциферовою А.М. №294 та договору від 04 червня 2015 року про зміну набувача в договорі довічного утримання від 29 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Анциферовою А.М. 29 травня 2015 року за №330, не виявила психічних розладів, які б позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час укладання договору довічного утримання від 29 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Анциферовою А.М. №294 та договору від 04 червня 2015 року про зміну набувача в договорі довічного утримання від 29 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Анциферовою А.М. 29 травня 2015 року за №330, усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (Т.4 а.с.118-121).

Також стороною відповідача надано копії квитанції про сплату житлово-комунальних послуг за періоди 2015-2017 роки (Т.1 а.с.165-227).

Згідно з копією заповіту від 09 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Слободяном В.М., ОСОБА_8 на випадок смерті робить таке розпорядження: все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла своєму брату ОСОБА_6 (Т.1 а.с.17).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 22 червня 2017 року, виданого Виконавчим комітетом Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.1 а.с.16).

Відповідно до копії довідки сільського голови Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 червня 2018 року №02-28/536, ОСОБА_6 дійсно доглядав за своєю сестрою ОСОБА_8 з січня 2016 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживали за адресою: АДРЕСА_4 (Т.1 а.с.18).

Постановою приватного нотаріуса КМНО Дідович І.В. від 15 серпня 2018 року відмовлено ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , як на спадкове майно, що залишилось після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, які б посвідчували право власності спадкодавця на спадкове майно (Т.1 а.с.20).

Згідно з копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09 серпня 2018 року №133758911, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , підстава виникнення права власності: договір довічного утримання, серія та номер 294, виданий 29 травня 2015 року, видавник Анцифєрова А.М. приватний нотаріус КМНО, договір про зміну набувача в договорі довічного утримання, серія та номер 330, виданий 04 червня 2015 року, видавник Анцифєрова АМ. приватний нотаріус КМНО (Т.1 а.с.24).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомив, що знає померлу ОСОБА_8 зі свого дитинства, померла сама себе обслуговувала та ходила в магазин, не хворіла. Свідок також повідомив, що ОСОБА_8 розповідала, що уклала договір щодо квартири, за що їй платили гроші та піклувались про неї.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 повідомив, що померла була її тіткою. ОСОБА_8 останні роки погано себе почувала, не пам`ятала куди вона іде, губилась, з 2016 року почала збігати з дому, доглядали померлу батьки свідка.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомив, що є дочкою ОСОБА_6 . Лікуванням ОСОБА_8 займався свідок та її батько, померла сама розповіла про договір довічного утримання.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив, що є дружиною ОСОБА_6 . Померла казала, що уклала якийсь договір, однак ОСОБА_8 хворіла, лікувалась у лікарні та тікала звідти.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив, що померла була її сусідкою, знала її давно, померла жила сама. Свідок знав про укладений ОСОБА_8 договір, померла отримувала гроші за те, що відписала квартиру.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомив, що був сусідом померлої, нікого з родичів ОСОБА_8 не бачив, померла обслуговувала себе сама.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомив, що до них у центр звернулась ОСОБА_8 щоб укласти договір довічного утримання, також просила відновити втрачені документи на квартиру. Померла особисто їздила до нотаріуса, разом із померлою їздив свідок, під час укладення договору нотаріус все роз`яснив ОСОБА_8 . Також померла казала, що перебувала у поганих стосунках із братом.

Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Статтею 745 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст.748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до умов оспорюваного договору, сторони, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, попередньо ознайомлені нотаріусом з вимогами чинного цивільного законодавства України щодо недійсності правочинів, уклали даний договір.

Положеннями ст.229 ЦК України визначено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Таким чином, підставою для визнання недійсним правочину, який укладається під впливом помилки, є саме помилка в природі правочину, а не помилка в розрахунку одержання користі від правочину.

Крім цього, сторона, яка посилається на ст.229 ЦК України, як на підставу для визнання договору дарування недійсним, повинна довести, що фактично укладено інший правочин і досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, і що вона помилково вважала один правочин за інший, тобто допустила істотну помилку - помилку в природі правочину.

Тобто, саме сторона договору повинна довести, що вона помилялася щодо правової природи правочину.

Правочини, вчинені внаслідок помилки, належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін.

Правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

В супереч наведених норм, на підтвердження того, що при укладенні оспорюваних договорів: договору дарування та договору про зміну набувача ОСОБА_8 помилялася щодо природи цього правочину і що ця помилка має істотне значення - сторона позивача не надала суду жодних доказів.

Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для визнання недійсним договору довічного утримання від 29 травня 2015 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Анциферовою А.М. за №294 та договір від 04 червня 2015 року про заміну набувача в договорі довічного утримання від 29 травня 2015 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Анциферовою А.М. за №330, як і не підлягає задоволенню похідна вимога про визнання за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 2 ч.2 ст.141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з ч.ч.9, 10 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Таким чином, у зв`язку із повною відмовою у задоволенні позову, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2019 року, підлягають скасуванню, однак заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду.

Керуючись ст.ст.4, 7, 8, 12, 13, 76 - 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баранець (Анциферова) Алла Миколаївна, про визнання недійсним договору та визнання права власності - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2019 року у справі №760/30075/18.

Скасувати арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа 55.7 кв.м., житлова площа 39.6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_7 .

Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили цим рішенням суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Вікторія КИЦЮК