Провадження № 2/344/2822/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретаря Мрічко Н.І.,

позивача ОСОБА_1

відповдача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Стефанець Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що з ОСОБА_2 перебував у шлюбі, у якому шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Рішенням Івано-Франківського міського у справі № 344/17373/20 від 23 червня 2021 року шлюб було розірвано. Судовим наказом № 344/17406/20 від 19.01.2020 призначено стягувати аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що ще до розірвання шлюбу ОСОБА_2 почала чинити йому перешкоди у у спілкуванні з дітьми.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 травня 2022 року у справі № 344/11652/21 зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми. Встановлено графік побачень дітей з батьком.

На розгляді Івано-Франківського міського суду перебуває справа № 344/5007/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

Діти на час визначення спору судом тимчасово проживають з матір`ю ОСОБА_2 , місце знаходження дітей та ОСОБА_2 на даний момент йому невідоме, ОСОБА_2 перебуває у розшуку.

Після постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 11 травня 2022 року у справі № 344/11652/21 ОСОБА_2 напряму не перешкоджала йому проводити час з дітьми. Він проводив з дітьми один день на тиждень, один вікенд на квартал та спільний тиждень щоліта. Втім, ОСОБА_2 регулярно вчиняла провокації при дітях, намагалась спровокувати скандали, писала з регулярністю раз в місяць заяви в поліцію на нього під надуманими приводами.

Позивач зазначає, що у нього з дітьми хороший психологічний контакт, діти йому довіряють, розуміють. Окрім спільного дозвілля, сплати аліментів він також постійно купував дітям одяг, взуття. Перед тим, як привезти їх до матері, вони завжди йшли у продуктовий супермаркет, де разом з дітьми купували їм все, що вони хотіти - фрукти, йогурти, соки, за винятком продуктів, які відносить до нездорової їжі (чіпси, торти, копчені вироби тощо).

Зазначає, що на матір діти часто йому скаржились під різними приводами: і фізичне, і психологічне насильство над ними, і те, що не захищає їх від баби і діда, які також вчиняли насильство щодо дітей. Скаржились на те, що мати їм нічого не купує.

23.09.2023 ОСОБА_2 , не попередивши його, без його дозволу, тобто незаконно, вивезла дітей за кордон. З тих пір він дітей не бачив, діти не бачили його, про їх долю йому нічого невідомо - де вони, що з ними, він не знає.

Йому відомо, що діти дуже чекали їхніх зустрічей, вони навіть у школі вимагали від вчительки телефонувати йому. Тому дії ОСОБА_2 вважає глибоко травматичними для дітей, фактично вона одномоментно позбавила їх рідного тата, що можна прирівняти до смерті батька, безумовно це глибока травма для дитини.

Як вказує позивач, у той же час ОСОБА_2 не піклується про фізичний та моральний розвиток дітей, веде розгульний спосіб життя; ухиляється від виконання обов`язків із виховання та утримання дітей; перешкоджає йому, як батькові, брати участь у вихованні, утриманні, розвитку дітей, унеможливила спілкування дітей з рідним татом; не виконує рішення суду про усунення перешкод у спілкуванні батька з дітьми; не виконує свого обов`язку по забезпеченню права дітей на здобуття обов`язкової дошкільної освіти позбавила дітей житла, в якому вони були зареєстровані та фактично надала їм статусу осіб без визначеного місця проживання.

Отримуючи аліменти на дітей, витрачає їх на свої особисті потреби, від проходження контролю за цільовим витрачанням аліментів систематично ухиляється та й не може пройти такий контроль, адже у дітей взагалі немає житла. Перешкоджає дітям бачитись з бабусею ОСОБА_6 та зі своєю тіткою ОСОБА_7 .

ОСОБА_2 здійснює психологічне та фізичне насильство щодо дітей, перешкоджає дітям користуватись їх майном, придбаним ним для дітей для забезпечення їх розвитку та дозвілля. Внаслідок халатного ставлення відповідачки до своїх обов`язків діти регулярно потрапляють до лікарні на стаціонарне лікування. Відповідачка не займається та перешкоджає йому зайнятись лікуванням вродженої вади стопи доньки.

Він неодноразово звертався до ОСОБА_2 з закликами схаменутись, і хоча б йому не перешкоджати займатись вихованням дітей та його заклики вона повністю ігнорує.

Позивач вказує, що у ОСОБА_2 на даний момент відсутнє будь-яке житло, що підтверджується доданим витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно. Діти були прописані за адресою: АДРЕСА_1 , втім дана квартира була продана ОСОБА_2 . Дозволу на зняття з реєстрації дітей він не давав, як це зробила відповідачка, незрозуміло, але очевидно нею здійснені дії на шкоду інтересам дітей - діти позбавлені житла та переведені нею фактично в статус осіб без визначеного місця проживання.

Діти записані у гімназію с. Перевозець Войнилівської територіальної громади, Калуського району, втім зі слів директора школи з 25 вересня 2023 на зайняттях не з`являлись, причини відсутності дітей у школі нікому невідомі, діти з гімназії не відраховувались, що підтверджується довідкою.

23.09.2023 діти були вивезені за кордон, що підтверджується відповіддю з Державної прикордонної служби України.

Тобто ОСОБА_2 грубо порушує право дітей на здобуття освіти, не дає їм можливості отримати цілісний розвиток, розвивати свої фізичні та інтелектуальні здібності.

Позивач зазначає, що ще коли діти ходили у гімназію, вони поскаржились йому на відсутність необхідного приладдя, скаржились що змушені зичити «стирачку» в інших дітей. Вони одразу пішли в магазин та купили все необхідне дітям приладдя для навчання.

Після подання позову про розлучення ОСОБА_2 почала чинити перешкоди йому у спілкуванні з дітьми. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 травня 2022 зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні батька з дітьми та встановлено графік спільного проведення часу. Втім, з 24 вересня 2023 відповідачка дане рішення суду виконувати перестала. З того часу дітей він не бачив. ОСОБА_2 на телефонні дзвінки, на дзвінки та повідомлення в месенджері «Вайбер» не відповідає, з дітьми спілкуватись не дає.

Відкрито виконавче провадження, складено акт державного виконавця про невиконання ОСОБА_2 рішення суду. Паперові копії електронних листів, у яких він просив ОСОБА_2 дати йому можливість поспілкуватись з дітьми, дати можливість поспілкуватись з онуками їх бабі, дати можливість поспілкуватись з ними їх сестрі - всі листи залишені без відповіді.

Діти дуже любили проводити з ним час, він забезпечував їм хороше дозвілля, привчав до спорту, всього цього ОСОБА_2 позбавила його дітей.

Вважає, що дії ОСОБА_2 спрямовані на шкоду дітям, матимуть негативні наслідки для їх розвитку та всього їх подальшого життя.

На даний час ОСОБА_2 перебуває у розшуку, її місце знаходження невідоме. Відкрито кримінальне провадження, ОСОБА_2 знаходиться в базі даних МВС осіб, які зникли безвісти. Вона свідомо, навмисно переховується сама та переховує дітей, щоб відповідні органи не могли здійснити контроль за станом здоров`я дітей, за їх психологічним станом, перевірити житлові умови дітей. Таку поведінку позивач вважає несумісну з відповідальним батьківством, з використанням батьківським прав в інтересах дітей.

Відповідачка отримує аліменти на дітей, аліменти є власністю дітей, втім стримані кошти на потреби дітей ОСОБА_2 не витрачає. Окрім сплати аліментів він повністю забезпечує матеріальні потреби дітей.

Позивач вказує, що двічі звертався до служби у справах дітей із заявою про проведення контролю за цільовим використанням аліментів - у 2022 році від проходження такого контролю ОСОБА_2 ухилилась, як і ухилилася на початку жовтня 2023.

ОСОБА_2 визнає лиш один метод виховання - сварити, кричати, а якщо треба, то бити, на що діти йому постійно скаржились.

Таким чином, ОСОБА_2 системно, всебічно, протягом тривалого часу вчиняє дії на шкоду дітям, свої батьківські права використовує не на користь, а на шкоду дітям, порушує норми сімейного права, судове рішення, яким зобов`язано її не чинити дітям перешкод у спілкуванні з батьком, ігнорує. Поведінка ОСОБА_2 є всебічно незаконною, аморальною, як і її ставлення до дітей. Всі його численні спроби «достукатись» до неї не дали жодного результату.

Зважаючи на вищенаведене, вимогами позову позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; судові витрати покласти на відповідачку.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечила позовні вимоги, вказавши, що ОСОБА_2 разом із малолітніми дітьми проживає у АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, де відповідно належним чином облаштована кімната для дітей у відповідності до їхнього віку.

Зазначає, що як власне зазначено позивачем, малолітні діти зараховані до навчального закладу та відвідували його, із закладу не відраховані, що підтверджується довідкою із гімназії с. Перевозець, яка долучена позивачем до позовної заяви та спростовує доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 порушує права дітей на дошкільну освіту. Більше того, ОСОБА_2 забезпечує дітям додаткові заняття із логопедом, вчителем англійської мови, разом відвідували заняття у приватному дитячому садочку, діти всесторонньо розвинуті та в основній мірі володіють всіма вище переліченими базовими навичками, які визначені базовим компонентом дошкільної освіти. Вище викладене, серед іншого підтверджується висновками Центру психологічної допомоги «Серденько».

В умовах правового режиму воєнного стану більшість дітей дошкільного віку та їхні батьки мають доступ до освітнього процесу, який забезпечується через діючі вебсайти МОН, місцевих управлінь освітою, закладів дошкільної освіти, а також через месенджери, електронну пошту тощо. Станом на даний час відповідачка із двома малолітніми дітьми перебуває за межами України, про що позивачу достеменно відомо, як вбачається із долучених до позовної заяви доказів.

Відповідачка подала заявку в відповідні органи в Німеччині і очікує на місця в дитячому садочку, продовжує навчати дітей за програмою для п`ятирічок підготовки до української школи, а позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження доводів про те, що ОСОБА_2 порушує права дітей на дошкільну освіту та не приймає участі у вихованні і навчанні дітей, а також будь-яким іншим способом обмежує розвиток дітей.

З приводу посилань щодо обмеження прав батька, баби, сестри на спілкування з дітьми, зазначено наступне: Як уже зазначалось вище, відповідачка із двома малолітніми дітьми перебуває за межами України. Однак ОСОБА_2 одразу після прибуття до тимчасового місця свого перебування із дітьми повідомила ОСОБА_1 про перетин кордону, а також про те, що причиною такого вимушеного рішення стала черговий ракетний обстріл території Івано-Франківської області (більше того, свідком збиття однієї із ракет стали діти, які перелякались), а також про те, що така зміна місця проживання є тимчасовим заходом, який зовсім не вплине на їхню можливість спілкуватись за допомогою засобів телефонного зв`язку, що власне підтверджується електронним листом ОСОБА_2 , який долучено самим позивачем у справі № 344/18991/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заборону виїзду дітей за кордон без згоди батька.

Станом на час пред`явлення даної позовної заяви, після отримання відповідного листа від відповідача про тимчасовий виїзд за межі України (07.10.2023 року), позивачем не надано, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази створення відповідачкою перешкод у реалізації ОСОБА_1 , ОСОБА_6 (бабуся) гарантованого приписами СК України права на спілкування з дітьми, чи то за допомогою мобільних застосунків «Viber», «WhatsApp», «Теlegram» та/або програм «Zооm», «Skyре» чи то бажання особистої зустрічі з дітьми.

Як вбачається із долучених позивачем фото до позовної заяви, і позивач, і інші родичі з його сторони, регулярно проводили час з дітьми, відвідували різні заклади, проводили спільні вікенди за межами міста, що власне спростовує доводи ОСОБА_1 про вчинення ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні із дітьми.

З приводу посилань позивача щодо начебто позбавлення ОСОБА_2 дітей майна, зокрема іграшок, які знаходяться у батька, звертає увагу на те, що як уже зазначалось відповідачкою у електронному листі, їхнє перебування із дітьми за межами України є тимчасовим заходом безпеки, а тому після повернення додому діти зможуть надалі користуватись всіма іграшками та майном, яке придбане для них позивачем, проти чого власне відповідачкою ніколи не заперечувалось.

Сторона відповідача зауважує, що єдиний спірний момент щодо якого у ОСОБА_2 завжди є непорозуміння із ОСОБА_1 - це перебування дітей у позивачем в компанії із собаками, які проживають у позивача. Даний факт підтверджується неодноразовими зверненнями відповідачки до позивача, органу опіки та піклування, а також після укусу дитини собакою - екстреним повідомленням від 27.04.2023 року, талоном повідомленням єдиного обліку № 11465, відповіддю із органу опіки та піклування від 22.11.2022 року.

Із сервісу МВС «Зниклі громадяни та діти» вбачається, що інформація відносно громадянки ОСОБА_2 відсутня.

З приводу посилань на начебто систематичне ухилення відповідачки від проходження контролю за цільовим використанням аліментів: питання цільового використання аліментів було предметом розгляду у справі № 344/12190/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини. Так, під час розгляду даної справи по суті ОСОБА_2 долучались до матеріалів справи копії чеків (які збереглись на той час у відповідачки) на придбання продуктів харчування, іграшок, лікування, а також на купівлю бензину, адже в той час, відповідачка регулярно з дітьми відвідували заняття в м. Івано-Франківську.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 лютого 2023 року по справі № 344/12190/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини ОСОБА_1 відмовлено у позові. У той же час, як слідує з судового рішення, позивач звернувся до Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради із листом про проведення цільового використання аліментів ОСОБА_2 06.05.2022 року, саме в той час, коли йому було достеменного відомо про те, що остання перебуває за межами України та відповідно не зможе забезпечити проведення перевірки, як в принципі і на даний час, позивач звернувся із відповідною заявою до Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у жовтні 2023 року знаючи, що відповідачка з дітьми за межами України. Однак, позивач залишає поза увагою те, що як встановлено вище зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 жодним чином не заперечувала проти проведення перевірки цільового використання аліментів та сама зверталась із відповідним проханням, що встановлено вище зазначеним судовим рішенням.

Станом на даний час відповідачка з дітьми перебуває у Федеративній республіці Німеччина, а тому у випадку задоволення даного позову та прийнятті рішення про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , дітям буде надано статус «біженців без опіки» і вони будуть відібрані державою у відповідні заклади та їх не повернуть в Україну через війну при жодних обставинах.

Зважаючи на вище викладене, сторона відповідача вважає пред`явлений ОСОБА_1 позов необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Просить у позові ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі заявлених позовних вимог.

Позивач подав відповідь на відзив, у якому покликався на те, що у відзиві відповідачка надала недостовірні та суперечливі відомості, які не підтверджені належними та допустимими доказами. Так у відзиві відповідачка вказала, що нібито «на даний час ОСОБА_2 разом із малолітніми дітьми проживає в АДРЕСА_2 ». У той же час вже у наступному абзаці відповідач визнає, що «Станом на даний час, ОСОБА_2 разом із дітьми проживають в спеціальному гуртожитку для біженців мам з дітьми (фото з ліжками долучається).». Тобто сама спростовує, що нібито діти проживають за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 , позбавивши дітей якісного житла, змушує їх проти його волі, без його дозволу, перебувати в якомусь гуртожитку, з загальним туалетом, загальним душем, серед людей з різноманітних культур, які розмовляють різними мовами - турки, африканські країни, іранці, афганці, тощо, чим наражає дітей на небезпеку, позбавляє їх самоідентичності, національної ідентичності, намагається зробити їх особами без роду, без батьківщини, позбавляє їх можливості спілкування з однолітками на рідній мові. Те, що його діти є особами без визначеного місця проживання підтверджується відповіддю з державної міграційної служби.

Позивач зазначає, що може забезпечити їм належні умови проживання з власними кімнатами як в Україні, так і за кордоном (у Греції), де у його матері є будинок з вільним поверхом, який вона радо готова передати в розпорядження йому з дітьми, і тільки внаслідок злочинних дій ОСОБА_2 діти змушені поневірятись по гуртожитках в країні зі складною криміногенною ситуацією, де громадяни України регулярно стають жертвами насилля, нападів, а діти - булінгу.

Не відповідає дійсності твердження відповідачки, що вона одразу повідомила його про перетин кордону. Про перетин кордону вона його повідомила лише приблизно через місяць після того, як ним було вжито численні заходи по встановленню місця перебування дітей, а поліцією було відкрито кримінальне провадження про зникнення дітей безвісти. Місце перебування дітей йому не відомо до цих пір, ОСОБА_2 не подала до суду жодних документів, які б вказували на місце перебування дітей.

Невиконання рішення суду, яким ОСОБА_2 зобов`язано не чинити ОСОБА_1 перешкод в спілкуванні з дітьми, підтверджено доданими до позовної заяви копією постанови про відкриття виконавчого провадження вп 72919601 та копією акту державного виконавця від 7.10.2023. За 5 місяців ним було здійснено сотні дзвінків ОСОБА_2 для того, щоб поговорити з дітьми. На жоден з його дзвінків ОСОБА_2 не відповіла. Перешкоджання ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми підтверджується самим відзивом ОСОБА_2 , до якого вона додала чеки на всіх з них замальовані адреси магазинів. Тобто ОСОБА_2 приховує не тільки місцезнаходження дітей щоб, він навіть теоретично не міг до них приїхати.

ОСОБА_2 не надала суду доказів того, що вона не перешкоджає дітям спілкуватись з їх бабусею - ОСОБА_6 . Від 23.09.2023 ОСОБА_6 жодного разу не мала змоги поспілкуватись зі своїми онуками, хоча неодноразово зверталась до ОСОБА_2 з відповідними проханнями, всі вони були просто проігноровані.

Очевидно, що для ОСОБА_2 діти це не правоздатні фізичні особи, які мають тата, бабусю, мають права, а безправні речі які вона розглядає як власну приватну власність, з якою вона може робити все, що їй заманеться.

Не заслуговують на увагу і посилання відповідачки на долучені ним фотографії, всі вони були зроблені до 23.09.2023. Після 23.09.2023 він жодного разу не бачив своїх дітей, а діти не бачили рідного тата, саме внаслідок злочинних дій ОСОБА_2 . Натомість вона примушує дітей спілкуватись зі своїми коханцями ,яких вона постійно міняє.

Посилання ОСОБА_2 на нібито укус дитини з собакою є фантазією відповідачки, не підкріпленою належними та допустимими доказами. Вона відвела дитину з подряпиною в санстанцію у четвер, а в санстанції сказала що подряпина є покусом зробленим у суботу. Очевидно що це зроблено з метою отримати папірець, щоб вводити суд в оману. Те, що ніякого укусу не було доведено показами самої дитини, наданої психологу. Дані дії ОСОБА_2 (фальсицікація покусу) викликали глибоке обурення у дітей та лиш підтверджують необхідність позбавити ОСОБА_2 батьківських прав, так як, очевидно, вона зневажає інтереси дітей, думку дітей, чинить перешкоди їхньому розвитку.

Позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав залишено без розгляду, у зв`язку із неявкою позивача у судові засідання.

Відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 31 березня 2025 року, ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 березня 2025 року скасовано та направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.04.2025, справу передано судді Антоняку Т.М.

Позивач у судовому засіданні підтримав заявлений позов, просить його задовольнити, покликаючись на підстави зазначені у ньому та долучені ним до позовної заяви докази та диск з відеозаписом.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечили позовні вимоги у повному обсязі, вважають їх безпідставними. Просили відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши письмові докази та диск з відеозаписом, наданий позивачем, судом встановлено наступне.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 грудня 2011 року.

Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі у сторін народилися діти: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.06.2021 року, яке набрало законної сили 13.09.2021, шлюб між сторонами розірвано.

Судовим наказом Івано-Франківського міського суду від 19.01.2021 року по справі №344/17406/20 призначено стягнення аліментів з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 21 грудня 2021 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення порядку участі батька у вихованні дітей задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та участі у вихованні дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідності до визначеного судом графіку зустрічей.

Встановлено ОСОБА_1 наступний порядок участі у спілкуванні та вихованні дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- кожної першої та третьої суботи місяця, другої та четвертої неділі місяця з 11:00 год. до 19:00 год. При цьому ОСОБА_1 зобов`язаний забирати та повертати дітей за місцем їх проживання (перебування) у даний час;

- один раз в квартал з 10:00 год. суботи до 19:00 год. неділі за попередньою домовленістю між батьками дітей щодо дати та місця перебування з дітьми;

- спільний відпочинок та оздоровлення дітей влітку тривалість вісім днів за попередньою домовленістю між батьками дітей щодо дати та місця перебування з дітьми. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Раковецьким В.С. від 03.10.2023 відкрито виконавче провадження № 72919601 щодо виконання виконавчого листа у справі № 344/11652/21, виданого 16.06.2022 Івано-Франківським міським судом.

Згідно Акту державного виконавця Раковецького В.С. від 07.10.2023 зазначено, що 07.10.2023, під час перевірки стану виконання рішення суду у справі № 344/11652/21, боржник ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 , відсутній. Відповідно неможливо вчинити виконавчі дії щодо побачення стягувача з дітьми. Зі слів представника Войнилівської селищної ради ТГ на момент виконання боржник за вище вказаною адресою не проживає.

Як вбачається з листа начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 06.05.2022 року № С/160 ОСОБА_1 звертався до Служби у справах дітей з метою контролю працівниками Служби за цільовим витрачанням аліментів на дітей. Заявника повідомлено, що ОСОБА_2 на електронну адресу Служби у справах дітей надіслала пояснення в яких зазначила, що на даний час перебуває з дітьми за кордоном. У зв`язку з перебуванням ОСОБА_2 за межами України, неможливо здійснити контроль за цільовим витрачанням аліментів шляхом проведення інспекційного відвідування.

Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг м Івано-Франківська № 17035 від 31.05.2021, станом на час видачі довідки діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були зареєстровані разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з витягу з Реєстру територіальної громади, станом на 31.12.2023 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Листом Перевозецької гімназії ім. професора Ігоря Андрухів Войнилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області № 5 від 04.10.2023, позивача повідомлено, що діти: ОСОБА_9 та ОСОБА_5 не відраховані з групи з короткостроковим перебуванням у Перевозецькій гімназії.

Згідно інформації Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 29.09.2023, на запит позивача повідомлено про перетин державного кордону ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23.09.2023 у пункті пропуску Шегині.

Як вбачається з долученої копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000711, 18.10.2023 до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення на підставі ухвали слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області щодо внесення відомостей до ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_1 про зникнення його колишньої дружини ОСОБА_2 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини.

Як вбачається з долученої копії висновку від 05.08.2021 № 1117 (додаток 4 до рішення виконавчого комітету міської ради), у питанні щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано за доцільне проживати з матір`ю ОСОБА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 07.06.2024 року № 713, затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним («Мамчур проти України», заява № 10383/09, від 16 липня 2015 року).

У рішенні від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Згідно ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише у невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищенаведеного суд вказує на те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 07.06.2024 року № 713, визнано за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як слідує з Висновку, дане питання розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 25.04.2024 року у присутності батька ОСОБА_1 та матері ОСОБА_2 , яка брала участь у засіданні комісії в режимі відеозв`язку за допомогою системи обміну повідомленнями «Вайбер», позиції яких заслухано та їх доводи враховано при виготовленні Висновку.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки відносно дитини у матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не забезпечуватиме інтересів самих дітей, оскільки позивач не довів та не надав суду доказів в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення матері по відношенню до дітей батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дітей.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 89, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 21.05.2025 року.