провадження №22-з/824/377/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві питання про ухвалення додаткового судового рішення в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до Комісії з трудових спорів Департаменту роздрібного бізнесу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 у дохід державного бюджету штрафу у сумі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 грн - скасовано.

17 лютого 2025 року через систему Електронний суд на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі, у якій заявник просив ухвалити додаткове рішення у справі та повернути йому з Державного бюджету судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до Комісії з трудових спорів Департаменту роздрібного бізнесу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, призначено до розгляду. Учасникам справи встановлено строк для можливості надання своїх пояснень чи заперечень щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та заяву про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Порядок повернення судового збору унормовано Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 апеляційний суд розглянув по суті, про що ухвалив постанову від 04 лютого 2025 року, а вимоги апелянта стосувалися апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції (немайнова вимога за п.п. 9 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»), у даному випадку відсутні передбачені ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» підстави для повернення ОСОБА_1 судового збору.

В той же час, відповідно до п. в), ч. 4 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

У статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За умовами ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Абзац 2 ч. 3 ст. 259 ЦПК України передбачає, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті..

Згідно зі ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, у тому числі якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З системного аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду.

Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи. Близька за змістом позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі №904/4380/21 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі №550/936/18.

У постанові від 05 липня 2023 року у справі №904/8884/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал (частина друга статті 258 ЦПК України).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови (частина четверта статті 258 ЦПК України).

Водночас розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 11 травня 2023 року у справі №910/4631/22.

Ураховуючи, що Київський апеляційний суд ухвалив постанову за наслідками розгляду процесуальних питань, які виникли під час розгляду справи у суді першої інстанції (щодо заходів процесуального примусу), а не рішення по суті позовних вимог, він не є тим судом, який уповноважений здійснювати розподіл витрат на даному етапі розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 270, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до Комісії з трудових спорів Департаменту роздрібного бізнесу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 травня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова