Справа № 344/43/21
Провадження № 22-ц/4808/622/25
Головуючий у 1 інстанції Сольський В. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Баркова В.М., Василишин Л.В.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Романенка Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Романенко Євген Олександрович, на дії та бездіяльність Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Романенко Євген Олександрович, на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Сольським В.В. 14 березня 2025 року, повний текст якої складено 17 березня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Романенко Є.О., подано скаргу на дії та бездіяльність Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

В обґрунтування зазначив, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за розпискою від 16.06.2020 року в сумі 25 447,14 грн, що станом на 01.01.2021 року еквівалентно 900 доларам США, а також 568,90 грн 3 % річних.

Виконавчий лист про стягнення заборгованості знаходився на виконанні у Івано-Франківському відділі Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавче провадження №67760745 відкрито 07.12.2021 року. Провадження було завершене у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Стягувач повторно подав виконавчий лист на виконання (виконавче провадження №69757933 від 02.09.2022 року), яке завершене по тій же підставі.

Ним втретє подано виконавчий лист на виконання, виконавче провадження №76569150 за яким відкрито19 листопада 2024 року.

Разом з тим, весь цей час у боржника було наявне майно, яке підлягало арешту та на яке в подальшому слід було звернути стягнення, а саме: 1) згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань боржник ОСОБА_2 є одним із засновників ТОВ «Ятарус Плюс»; розмір частки статутного капіталу боржника, як співзасновника, складає 1 600 000,00 гривень; 2) у боржника наявне у власності майно, що підтверджується відомостями сервісу пошуку в державних даних компаній, людей, авто та нерухомості компанії «ОпенДата».

04 лютого 2025 року державному виконавцю направлено клопотання про накладення арешту та звернення стягнення на майно боржника, як співзасновника ТОВ «Ятарус Плюс», у розмірі 1 600 000,00 грн; встановити нерухоме майно, яке наявне у боржника, та накласти на нього арешт і звернути стягнення на це майно; повідомити з наданням підтверджуючих документів та яким чином і з якою періодичністю проводились перевірки майнового стану боржника згідно ч.8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак відповіді ним не отримано. З викладеного вбачається протиправна бездіяльність державного виконавця.

Просив визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чернеги Оксани Валентинівни, які полягали у ненаданні відповіді на клопотання стягувача від 04 лютого 2025 року, ненакладенні арешту та не зверненні стягнення на майно боржника у вигляді частки статутного капіталу боржника, як співзасновника ТОВ «Ятарус Плюс» у розмірі 1 600 000,00 грн та не проведенні перевірки майнового стану боржника. Зобов`язати головного державного виконавця Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чернегу О.В. надати відповіді на клопотання стягувача від 04.02.2025 року, накласти арешт та звернути стягнення на майно боржника у вигляді частки статутного капіталу боржника, як співзасновника ТОВ «Ятарус Плюс» у розмірі 1 600 000,00 грн та провести перевірку майнового стану боржника (а.с.1-5).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2025 року скаргу задоволено. Визнано протиправною бездіяльність головного державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чернеги Оксани Валентинівни, яка полягає у не здійсненні заходів щодо перевірки майнового стану боржника у виконавчому провадженні №76569150, відповідно до вимог частини 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» та ненаданні відповіді на клопотання представника стягувача від 04 лютого 2025 року - неправомірними.

Зобов`язано відповідальних осіб Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснити заходи щодо перевірки майнового стану боржника у виконавчому провадженні №76569150, а саме здійснити заходи щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника. Зобов`язати відповідальних осіб Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розглянути та надати обґрунтовану відповідь на клопотання представника стягувача від 04 лютого 2025 року (а.с.58-62).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Романенко Є.О., подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що поза увагою суду залишилась вимога про визнання протиправною бездіяльності щодо не накладення арешту та не звернення стягнення на майно боржника у вигляді частки статутного капіталу боржника, як співзасновника ТОВ «Ятарус Плюс» у розмірі 1 600 000,00 грн.

За наведених підстав просить змінити ухвалу суду, доповнивши її резолютивну частину та виклавши другий та тертій абзаци наступним чином:

«Визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чернеги Оксани Валентинівни, яка полягає у не здійсненні заходів щодо перевірки майнового стану боржника у виконавчому провадженні №76569150, відповідно до вимог частини 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» та ненаданні відповіді на клопотання представника стягувача від 04 лютого 2025 року, не накладення арешту та не звернення стягнення на майно боржника у вигляді частки статутного капіталу боржника, як співзасновника ТОВ «Ятарус Плюс» у розмірі 1 600 000,00 грн - неправомірними.

Зобов`язати відповідальних осіб Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснити заходи щодо перевірки майнового стану боржника у виконавчому провадженні №76569150, а саме здійснити заходи щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника, накласти арешт та звернути стягнення на майно боржника, як співзасновника ТОВ «Ятарус Плюс», у розмірі 1 600 000,00 грн (а.с.69-71).

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.2 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

У судове засідання не з`явився представник Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення судової повістки в електронний кабінет.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у їх відсутності.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Романенка Є.О., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є небґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської від 19 жовтня 2021 року в цивільній справі № 344/43/21 вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою від 16.06.2020 року в сумі 25 447 гривень 14 копійок, що станом на 01.01.2021 року було еквівалентне 900 доларам США; а також 568 гривень 90 копійок - 3 % річних (а.с.49).

В добровільному порядку рішення суду боржником не виконано, у зв`язку із чим виконавчий лист по вказаній справі звернуто до примусового виконання до Державної виконавчої служби, знаходився на виконанні у Івано-Франківському ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавче провадження №67760745 від 07.12.2021 року .

Провадження було завершене у зв`язку з тим, що у ході проведення виконавчих дій у боржника не виявлено майно на яке можна звернути стягнення.

Стягувач повторно подав виконавчий лист на виконання, виконавче провадження № 69757933 від 02 вересня 2022 року, яке також було завершене у зв`язку з тим, що у ході проведення виконавчих дій у боржника не виявлено майно, на яке можливо звернути стягнення (а.с.47-48).

За вказаних обставин стягувач повторно подав виконавчий лист на виконання (а.с.45), виконавче провадження № 76569150 відкрито 19.11.2024 року (а.с.44).

Цього ж дня державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, подано запит до банків на отримання інформації, що становить банківську таємницю (а.с.41-43).

04 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 направив виконавцю клопотання в якому просив накласти арешт та звернути стягнення на майно боржника - частки статутного капіталу боржника, як співзасновника ТОВ Ятарус Плюс, у розмірі 1 600 000,00 грн; встановити нерухоме майна, наявне у боржника і підтверджується відомостями сервісу пошуку в державних даних компаній, людей, авто та нерухомості компанії ОпенДата, накласти арешт на нього та звернути стягнення на це майно; повідомити з наданням підтверджуючих документів яким чином та з якою періодичністю проводились перевірки майнового стану боржника згідно ч. 8 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження; повідомити реквізити доступу до матеріалів виконавчого провадження в електронному виді (а.с.13-16).

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 446 Цивільного процесуального кодексу України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Згідно з ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ч. 2 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені обов`язки та права державного виконавця. Зокрема передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 48 ч. 8 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Стаття 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає підстави для закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

В силу ст. 129 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець не в повній мірі здійснив перевірку майнового стану боржника шляхом звернення до всіх органів, у яких наявна інформація про майновий стан боржника, зокрема, не було направлено запити до Державної служби України з питань безпеки харчових продуктів і захисту прав споживачів на предмет наявності сільськогосподарської техніки, до органів РАЦС з метою з`ясування чи перебуває боржник у шлюбі для подальшого виявлення майна подружжя, не вчинив всіх дій щодо виявлення наявності рухомого майна за місцем проживання боржника, не звертався до всіх зареєстрованих банків України щодо стану рахунків боржника.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець зробив запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 11.03.2025 року (а.с.39), тобто з порушенням десятиденного строку з дня відкриття виконавчого провадження, встановленого частиною 8 статті 48 Закону №1404-VIII.

Судом встановлено, що державним виконавцем не здійснювалась перевірка щодо виявлення рахунків боржника не менше одного разу на два тижні.

При цьому, сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин, що державним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення.

В свою чергу, відсутність обґрунтованого висновку стосовно належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо розшуку майна боржника дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника, та як результат - про передчасність наявності підстав для повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно з приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Суду як джерело права.

Так, виконання остаточного рішення, постановленого судом, розглядається як невід`ємна частина «суду» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), Reports of Judgments and Decisions, 1997-11, п. 40 та рішення у справі «Гумбатов проти Азербайджану» (Humbatov v. Azerbaijan), п. 28). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «ОСОБА_4 проти Італії» № 22774/93, п. 66). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (рішення у справі «Войтенко проти України» № 18966/02, п. 53).

При цьому, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74).

Щодо посилань апелянта на протиправність дій головного державного виконавця, які полягали у ненакладенні арешту та у незверненні стягнення на частку статутного капіталу боржника як співзасновника ТОВ «Ятарус Плюс» у розмірі 1 600 000 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Стягувачем запропоновано види майна, які необхідно реалізувати в першу чергу, але відповідно до ч.5 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» черговість стягнення на кошти чи інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Дії державного виконавця здійснені відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Накладення арешту, як забезпечувальний захід виконання рішення, може бути використаний державним виконавцем виключно у розмірі та обсязі, необхідному для задоволення вимог стягувача та виконавчих витрат і не може протиправно обмежувати права боржника на власність, що в еквіваленті перевищує суму боргу.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 321 ЦК України.

Державний виконавець, не застосовуючи заходів до виявлення рухомого і нерухомого майна боржника, не виконав своїх повноважень щодо примусового виконання рішення суду. Лише ця бездіяльність може бути визнана незаконною, а відновлення права стягувача повинно відбуватися лише в тих межах, в яких визначені законом послідовність та систематичність дій державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження, при цьому з дотриманням прав стягувача. Тобто, державний виконавець має виконати виконавчі дії лише в тій послідовності, що визначена Законом і спочатку перевірити чи можливо виконати рішення суду за рахунок виявленого майна.

За таких обставин, встановивши, що державним виконавцем не здійснені всі необхідні заходи, спрямовані на виконання рішення суду, зокрема, передбачені ч. 8 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», суд дійшов обґрунтованого висновку, що бездіяльність державного виконавця є протиправною та зобов`язав відповідальних осіб Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснити заходи щодо перевірки майнового стану боржника у виконавчому провадженні №76569150 та надати обґрунтовану відповідь на клопотання представника стягувача від 04 лютого 2025 року.

В іншій частині скарга задоволенню не підлягає, оскільки обраний судом спосіб захисту є ефективним та достатнім для захисту прав боржника у виконавчому провадженні.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеляційної скарги і зміни судового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Романенко Євген Олександрович, залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: В.М. Барков

Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 16 травня 2025 року.