Справа № 638/7750/24
Провадження № 2/638/1013/25
УХВАЛА

21 травня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.

за участю секретаря судового засідання Коломієць І.М.,

позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 ,

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Шевченківського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання добросовісним набувачем та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Макушева Наталія Віталіївни про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в якому просить: визнати її добросовісним набувачем нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 згідно рішення Харківського апеляційного суду від 12 березня 2024 року по справі № 638/3048/19, яке вступило в законну силу; визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ; примусово виселити відповідачів з приватного майна за адресою: АДРЕСА_1 ; примусово зобов`язати відповідачів проставити штамп у їх паспортах, що вони зняті з реєстрації спірного майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 травня 2024 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року Зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Макушева Н.В. про витребування майна з чужого незаконного володіння прийняти для спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання добросовісним набувачем, об`єднавши їх в одне провадження.

19 травня 2025 року до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про визнання власником згідно набувальної давності, в якому вона просить визнати, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 з 01 травня 2025 року згідно державної реєстрації від 01 травня 2025 року. Крім того, ОСОБА_1 надано також до суду заяву від 19.05.2025 аналогічного із клопотанням змісту.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала клопотання та заяву, просила їх задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та клопотання ОСОБА_1 , суд дійшов наступного висновку.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до приписів ч. 1,2 ст. 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Відповідно до вимог п. 4,5 ч. 1 ст. 183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; підстави заяви (клопотання, заперечення).

Дослідивши клопотання ОСОБА_1 від 19 травня 2025 року суд відносить за його змістом та підставою до клопотання про зміну та предмету позову, оскільки остання у судовому засідання не змогла пояснити підстави звернення до суду з таким клопотанням.

Згідно з частиною першою статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Предмет позову кореспондується зі способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Зміна предмета позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

У свою чергу, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

При поданні заяви про збільшення позовних вимог, зміну предмета або підстав позову, позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Одночасна зміна підстав і предмета позову не допускається. Зміна підстав або предмета позову здійснюється шляхом подання суду відповідної письмової заяви. Зміна підстав або предмета позову можлива лише до початку розгляду судом справи по суті, тобто до того моменту, коли суд почне проголошувати позовну заяву. Ця норма спрямована на усунення зловживання процесуальним правом на зміну підстав або предмета позову. Заява, подана після початку розгляду справи по суті, залишається без розгляду і повертається позивачеві.

Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 352/1331/20, від 25 травня 2022 року у справі № 753/1908/15-ц.

Якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою відповідно до ЦПК України.

Так, у вказаній справі, предметом первісного позову ОСОБА_1 є окрім іншого визнати її добросовісним набувачем нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 згідно рішення Харківського апеляційного суду від 12 березня 2024 року по справі № 638/3048/19, яке вступило в законну силу, визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , примусове виселення відповідачів з приватного майна за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язання відповідачів проставити штамп у їх паспортах, що вони зняті з реєстрації спірного майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою наведених вимог є набуття позивачем права власності квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 01 травня 2025 року, який не був не був визнаний недійсним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2023 року та вказане рішення було залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 12 березня 2024 року, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 просила визнати її добросовісним набувачем вказаної квартири.

В свою чергу в клопотанні та заяві від 19 травня 2025 року ОСОБА_1 просить визнати її власником квартири АДРЕСА_2 у зв`язку з набувальною давністю, в якому вона посилається на приписи ст. 344 ЦК України.

Відповідно до принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу (статті 12 і 13 ЦПК України), саме на позивачеві лежить обов`язок довести обставини, які мають значення для справи, а суд розглядає справи лише в межах заявлених позивачем вимог.

Суд вважає, що вимоги, які зазначені позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 в клопотанні та заяві про визнання власником згідно набувальної давності є фактично поданням окремого позову з іншим предметом та підставами позову, що виключає можливість прийняття до розгляду судом поданої позивачем клопотання та заяви.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вказані вище клопотання та заява підлягають поверненню заявнику.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 51, 258, 260, 353 ЦПК України, суд -

постановив:

Клопотання та заяву ОСОБА_1 від 19 травня 2025 року про визнання власником згідно набувальної давності повернути заявнику.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/ на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Л.М. Рибальченко