Справа № 465/4002/20
Провадження 2/465/1004/25
РІШЕННЯ

Іменем України

05.05.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Гайдучок І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.08.2008 року між управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (правонаступником якого є управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради) та ОСОБА_1 укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Ф-6484-8, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно приміщення загальною площею 29,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (Об`єкт оренди). Договір укладено на термін з 18.08.2008 до 17.08.2011 включно, проте був продовжений до 13.08.2017. Зазначає, що рішенням Франківського району м. Львова від 18.07.2018 у справі №1326/7689/2012 за позовом Управління комунальної власності до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості по орендній платі, зобов`язано розірвати договір оренди №Ф-6484-8 від 18.08.2008 року, зобов"язано ОСОБА_1 повернути орендодавцеві нежитлове приміщення півпідвал, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради ради заборгованість з орендної плати в розмірі 84117 грн.73 коп. Вказує, що відповідно до п.5.1 Договору розмір орендної плати за Об`єкт оренди складає 30120,00 грн без ПДВ за перший місяць та підлягає індексації щомісячно (п.5.2 Договору). Однак, всупереч умовам укладеного Договору та вимогам вищезазначених законодавчих актів, Відповідач взяті на себе зобов`язання в повному обсязі не виконав. Так, відповідно до довідки від 14.04.2020 року № 4-2302-11323 про заборгованість та розрахунку по орендній платі Відповідачем орендна плата за користування об`єктом оренди не вносилась відповідно до умов, визначеним Договором та допущено заборгованість на загальну суму 300935,62 грн за період з 01.03.2014 до 01.03.2020. Відтак, просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 300 935 (триста тисяч дев"ятсот тридцять п"ять) гривень 62 коп. та покласти судові витрати.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29.07.2021р. позов Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, стягнено з ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради заборгованість в сумі 300 935 (триста тисяч дев"ятсот тридцять п"ять) гривень 62 коп. та судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривень 00 коп.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про скасування заочного рішення від 29.07.2021р. у цивільній справі №465/4002/20.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.06.2024р. заяву про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 29.07.2021 року у цивільній справі № 465/4002/20 задоволено, заочне рішення від 29.07.2021 року скасовано та призначено судове засідання з розгляду позовних вимог з викликом сторін.

В судовому засіданні представниця позивача Піхоцька Л.В., а в подальшому ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, надали аналогічні пояснення, викладені в позовній заяві, просять позов задоволити.

В судовому засіданні відповідач та його представник - адвокат Кравчина В.І. позовні вимоги заперечили у повному обсязі, вважають такі безпідставними.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали розглядуваної цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини у їх сукупності, суд приходить до наступного.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 18.08.2008 року між позивачем (орендодавцем) та відповідачем (орендарем) укладено договір оренди №Ф-6484-8, у відповідності до п.1 якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, а саме: приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29,7 кв.м.

Згідно ч.1 ст.626 договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України вказує на те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважаться таким, що прострочив виконання зобов"язання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Згідно довідки від 14.04.2020, виданої Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради в особі Свистун Інни Василівни, заборгованість ОСОБА_1 , за договором оренди №Ф-6484-8 від 18.08.2008, станом на 10.04.2020 складає 300 935,62 грн.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.19 цього ж Закону, орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного суду від 31.08.2020 у цивільній справі №1326/7689/2012 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 липня 2018 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги прокурора Франківського району м. Львова в інтересах Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради 29471.20 грн. заборгованість по орендній платі згідно договору оренди від 18 серпня 2008 року № 6484-8, зобов`язано ОСОБА_1 повернути Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради нежитлове приміщення - півпідвал за адресою м. Львів, вул. Здоров"я 4, загальною площею 29,7 кв.м. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зокрема, судом апеляційної інстанції встановлено, що нежитлове приміщення у м. Львові, вул. Здоров"я 4, за договором оренди від 18.08.2008 року було передане орендарю ОСОБА_1 .

В судовому засіданні відповідач стверджував, що звільнив приміщення в 2011 році та з того часу його не використовував.

Однак, суд відхиляє таке пояснення, оскільки воно суперечить рішенню апеляційного суду, яким ОСОБА_1 зобов"язано звільнити приміщення в 2020 році.

В матеріалах справи міститься постанова головного державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Федоришин І.В. від 29.10.2020 про закінчення виконавчого провадження №63265217 щодо примусового виконання виконавчого листа №1326/7689/2020, виданого 05.10.2020, у зв"язку з виконанням рішення суду в повному обсязі, про що складено відповідний акт державного виконавця.

Згідно акту головного державного виконавця від 29.10.2020 рішення суду виконано у повному обсязі, шляхом передачі нерухомого майна боржником стягувачу, ключі передано представнику балансоутримувача ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» Вишенському І.Б.

Відтак, є встановленим факт передачі майна позивачу як орендодавцю, за користування яким позивач просить стягнути орендну плату, лише під час примусового виконання рішення суду органами державної виконавчої служби, а не в добровільному порядку.

Крім того, факт передачі нерухомого майна на баланс ЛКП підтверджений допитаним в судовому засіданні представником - ОСОБА_4 .

В матеріалах справи міститься акт від 19.03.2020 приймання передачі на баланс ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» півпідвалу за адресою м. Львів, вул. Здоров"я 4, загальною площею 29,7 кв.м.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Ч.1 ст.79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, з урахуванням вищенаведених норм ЦПК України суд вважає встановленим, що відповідачем не надано жодних доказів, які беззаперечно свідчать про факт звільнення ним приміщення в 2011 році та невикористання приміщення, за користування яким позивач просить стягнути заборгованість по орендній платі, включно до 29.10.2020.

При цьому, позивач просить стягнути заборгованість по орендній платі до 01.03.2020.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Аналіз у взаємозв`язку частини першої статті 759 ЦК України та частини першої статті 785 ЦК України дозволяє дійти висновку, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди;припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річу стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Судом апеляційної інстанції при розгляді судової справи №1326/7689/2012 встановлено, що строк дії договору закінчився 17.08.2011 і пролонгований не був.

А відтак, позивачем підставно заявлено вимогу про стягнення заборгованості по орендній платі, оскільки факт передачі нерухомого майна мав місце лише 29.10.2020 під час виконання рішення суду в примусовому порядку.

Суд вважає аргументи позивача обгрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі, оскільки такі не спростовані відповідачем.

Для спростування доводів позову відповідач жодних належних і допустимих доказів в спростування позовних вимог, визначених законом, суду не представив.

В матеріалах справи відсутні будь - які докази, які свідчать про те, що позивачу повернені грошові кошти, як і відсутні докази, що позивачем безпідставно заявлені позовні вимоги, щодо їх повернення.

Стороною відповідача не надано жодних доказів, які свідчать про те, що позивач неправомірно здійснив нарахування заборгованості за договором оренди майна чи такі нарахування містять неточні відомості.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим відповідач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування заявлених позовних вимог щодо боргу.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись статями 3,10,12, 81, 89, 258-259, 263 - 265 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (м. Львів, пл. Галицька 15, ) заборгованість в сумі 300 935 (триста тисяч дев"ятсот тридцять п"ять) гривень 62 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (м. Львів, пл. Галицька 15, код ЄДРПОУ 25558625) судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривень 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення його повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, юридична адреса: м. Львів, пл. Галицька, 15, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя В. Кузь