Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2074/24 Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Коломієць О.С.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/2074/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Корольовський ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Адамовича О.Й. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням уточненої позовної заяви, просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 22 травня 2014 року, реєстровий номер 2005 таким, що не підлягає примусовому виконанню.

В обґрунтування позову зазначала, що в лютому 2024 року ОСОБА_1 стало відомо, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , яке було передане в іпотеку на забезпечення зобов`язання за кредитним договором від 29.05.2007, строк платежу за яким настав 15.04.2014 в сумі 63 832,50 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.05.2014 становить 748 784,59 грн. Стверджує, що про виконавчий напис ОСОБА_1 стало відомо після отримання поданого до Житомирського окружного адміністративного суду позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до Корольовського ВДВС у місті Житомирі про оспорення рішення державного виконавця про повернення виконавчого документа (виконавчого напису приватного нотаріуса від 22 травня 2014 року, реєстровий номер 2005) стягувачу без прийняття до виконання.

Звертає увагу на те, що зі змісту виконавчого напису нотаріуса від 22 травня 2014 року слідує, що він міг бути пред`явленим до виконання протягом одного року з дня його вчинення. Натомість вже минуло майже 10 років з дня вчинення такого виконавчого напису нотаріуса. Заяву із виконавчим написом нотаріуса від 22 травня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було подано до Корольовського ВДВС у м. Житомирі - 11 серпня 2023 року. Зазначає, що доказів того, що стягувач був відповідальним і звертав виконавчий напис нотаріуса від 22.05.2014 до виконання в період з 23.09.2021 до 11.08.2023 не існує. Звертає увагу на те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не зверталося із заявою про поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого напису нотаріуса від 22.05.2014. Зазначає, що оспорюваний виконавчий напис належить визнати таким, що не підлягає примусовому виконанню, оскільки він вчинений нотаріусом після ухвалення судового рішення про стягнення боргу по кредитному договору на первинного кредитора. Вказує, що нотаріусом не перевірено вручення ОСОБА_1 вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням норм чинного законодавства. Зокрема, нотаріус не перевірив безспірності суми боргу, що підлягає стягненню за виконавчим написом; не врахував, що рішенням суду в 2010 році з ОСОБА_6 уже було стягнуто суму боргу за кредитним договором в розмірі 70 265,31 доларів США, що еквівалентно 556 550,44 грн та 43 411,86 грн пені, що відрізняється від зазначеної у виконавчому написі суми боргу. Також не дотримано вимоги законодавства про надіслання повідомлення про усунення порушення зобов`язання забезпеченого іпотекою, оскільки така вимога не надсилалася, чим порушено норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Також, зазначає, що на момент звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису минув трирічний строк з дня виникнення права вимоги. Відтак, оскаржуваний виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вищевикладене просила позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 22.05.2014 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованого в реєстрі №2005 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ТОВ «ФК «Позика» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо дати набрання законної сили рішення у справі №2-3616/2010, оскільки вказане рішення оскаржувалося відповідачами у 2014/2015 роках, тобто на момент вчинення виконавчого напису рішення у справі №2-3616/2010 не набрало законної сили та не було обов`язковим до виконання. Вказує, що суд першої інстанції проігнорував заяву відповідача щодо застосування строків позовної давності. Зазначає, що приватний нотаріус Бондар І.М. діяла абсолютно правомірно та спираючись на норми чинного законодавства України. Враховуючи вищевикладене просить рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 29 травня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір про надання кредиту в сумі 73 990 доларів США на термін до 29.05.2017 зі сплатою 13,99% на рік, що підтверджується копією рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12.11.2010 у справі №2-3616/2010.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2010 року у справі №2-3616/2010 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернути ПАТ «ОТП Банк» 63 954 долари 56 центів США заборгованості за кредитом, 6310 доларів 75 центів США заборгованості по відсоткам, а всього 70 265 доларів 31 цент США, а у разі неможливості це зробити, стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «ОТП Банк» 556 550,44 грн (згідно офіційного курса НБУ станом на 12.11.2010).

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2015 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2010 року та ухвала апеляційного суду Житомирської області від 25 грудня 2014 року залишені без змін.

22 травня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на підставі заяви ТОВ ОТП «Факторинг Україна» було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2005, яким нотаріусом запропоновано: звернути стягнення на нерухоме майно - квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором №CNL010/043/2007 від 29.05.2007, укладеним між ним та ЗАТ «ОТП Банк»; ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , які є майновими поручителями ОСОБА_1 за його кредитними зобов`язаннями.

Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 30.05.2007 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвою О.В. за реєстром №2467, передане в іпотеку ПАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником - АКБ «Райффайзен банк Україна». Право вимоги за зазначеним договором іпотеки на підставі ст. ст. 512-516, 656, 1077-1086 Цивільного кодексу України було придбано ТОВ «ОТІІ Факторинг Україна» за договором про відступлення права вимоги від 24.12.2010, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстром №9966. Строк платежу за вищезазначеним договором іпотеки настав 15.04.2014. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, нотаріус пропонує задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 63 832,50 доларів США, що всього становить 63 832,50 долари США, що за курсом НБУ станом на 22.05.2014 (1 долар США = 11,73046 грн) становить 748 784,58 гривень. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 1700,00 грн. Всього в гривневому еквіваленті з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису заборгованість становить: 750 484,59 грн. Строк, за який провадиться стягнення, - шість років шість місяців вісімнадцять днів, а саме з 29.05.2007 по 17.12.2013.

03 липня 2014 року державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Корягіною О.А. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №2005 виданого 22.05.2014 приватним нотаріусом Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно - квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 63 832,50 доларів США; що всього становить 63 832,50 долари США, що за курсом НБУ станом на 22.05.2014 (1 долар США = 11,73046 гривень) становить 748 784,58 грн. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700,00 грн. Всього в гривневому еквіваленті з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису становить: 750 484,59 грн.

Супровідним листом від 03.07.2014 державний виконавець Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Корягіною О.А. надіслало на адресу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.07.2014 для виконання, винесену на підставі виконавчого напису №2005 від 22.05.2014, що видав приватний нотаріус. Також в адресатах вказано ОСОБА_1 .

Відповідно до інформації про виконавче провадження, 23.07.2014 старшим державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України №606-ХІV у зв`язку із встановленням Законом України №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

11.08.2023 засобами поштового зв`язку АТ «ОТП Банк» направив Корольовському відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про відкриття провадження та примусове стягнення суми боргу по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса від 22.05.2014 №2005.

За результатами розгляду вказаної вище заяви, старший державний виконавець Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийняв рішення про повернення виконавчого напису, оформивши його повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 16.08.2023.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року у справі №240/35625/23 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - ОСОБА_1 , визнано протиправним рішення старшого державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16.08.2023 про повернення виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 22.05.2014, реєстровий №2005, без прийняття до виконання; скасовано повідомлення старшого державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 16.08.2023; зобов`язано Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 22.05.2014, реєстровий №2005.

Згідно довідки ТОВ «ОТП Факторинг», ОСОБА_1 має заборгованість по кредитному договору №СNL/010/043/2007 від 29.05.2007 в розмірі: сума основної заборгованості по кредиту 506 564,88 грн., відсотків 49 985,56 грн та пені 43 411,86 грн.

Також встановлено, що 27 вересня 2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг» як клієнтом та ТОВ «ФК «Позика» як фактором було укладено договір факторингу №09-П, згідно з умовами якого ТОВ «ОТП Факторинг» відступив ТОВ «ФК «Позика» право грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором №СNL/010/043/2007 від 29.05.2007, укладеним з ОСОБА_1 .

Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №09-П від 27.09.2024 слідує, що заборгованість боржника під порядковим номером 114 ОСОБА_1 за кредитним договором №СNL/010/043/2007 становить: сума основної заборгованості по кредиту 506 564,88 грн., відсотків 49 985,56 грн та пені 43 411,86 грн.

З акту-прийому передачі реєстру боржників від 04.10.2024 за договором факторингу №09-П від 27.09.2024, слідує, що ТОВ «ОТП Факторинг» та ТОВ «ФК «Позика» уклали цей акт на виконання п. 1.4. укладеного договору факторингу, за яким клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 165, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників.

01 жовтня 2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг» та ТОВ «ФК «Позика» укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, згідно з умовами якого ТОВ «ОТП Факторинг» передає, а ТОВ «ФК «Позика» приймає права вимоги за договорами іпотеки, перелік яких наведений у додатку №1.

Згідно витягу №1 до договору про відступлення прав вимоги до договору іпотеки від 01.10.2024 слідує, що під порядковим номером 104 боржник ОСОБА_1 , іпотекодавці: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , номер кредитного договору №СNL/010/043/2007, номер договору іпотеки РСNL/010/043/2007 від 30.05.2007, предмет іпотеки - квартира, загальною площею 73,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином як у безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так і у самому розмірі такої заборгованості. Також суд першої інстанції виходив з того, що рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12.11.2010 у справі №2-3616/2010 свідчить, що строк повернення кредитних коштів позичальником у повному обсязі настав на момент його ухвалення, у свою чергу відповідач звернувся у травні 2014 року до приватного нотаріуса для вчинення виконавчому напису після спливу 3-річного строку. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять відомостей про направлення позивачу та отримання ним вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Позивач не мав можливості подати заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність вирішеного спору між ним та відповідачем щодо сум заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Щодо застосування строку позовної давності, то суд першої інстанції виходив з того, що 03.07.2014 було відкрито виконавче провадження за спірним виконавчим написом та цього ж дня на адресу позивача було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження. Проте доказів отримання боржником (позивачем) копії постанови про відкриття виконавчого провадження відповідачем не долучено. Крім того, 23.07.2014 було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, відомості про її надсилання позивачеві відсутні. Також не вбачається, що державним виконавцем після відкриття виконавчого провадження вчинялися дії з примусового виконання виконавчого напису. Оскільки оспорюваний виконавчий напис хоча був пред`явлений в 2014 році до примусового виконання, проте виконавче провадження фактично не здійснювалось і будь-які процесуальні дії щодо звернення стягнення на іпотечне майно не проводилися, суд першої інстанції вважав недоведеною обставину, що позивачу було відомо або могло бути відомо про існування виконавчого напису до 2024 року.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема діюча на момент вчинення нотаріальної дії Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України 3 березня 2004 року №20/5 (далі - Інструкція).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та розділ 32 Інструкції.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з пунктом 283 Інструкції для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу буде необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Вчинення виконавчого напису за заявою одного з іпотекодержателів здійснюється нотаріусом після спливу десяти днів з дня одержання іншими іпотекодержателями письмового повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі отримання письмової заяви від попереднього іпотекодержателя, який має вищий пріоритет, про припинення звернення стягнення на предмет іпотеки виконавчий напис нотаріусом не вчиняється. Виконавчий напис на іпотечному договорі, що передбачає задоволення вимоги іпотекодержателя за основним зобов`язанням, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами основного зобов`язання, вчиняється нотаріусом за умови подання іпотекодержателем документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до пункту 284 Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік документів). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у згаданому Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, що зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Інструкції.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу наведених норм можна зробити такі висновки.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений Інструкцією, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень, письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі №6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19).

Врахувавши, що ТОВ «Фінансова компанія «Позика» не надало суду належних і допустимих доказів подання приватному нотаріусу із заявою про вчинення оспорюваного виконавчого напису документів, якими підтверджено безспірність заборгованості за кредитним договором, та ненадання приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. документів, на підставі яких посвідчено виконавчий напис (у зв`язку з їх знищенням), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведення банком того, що заборгованість, в рахунок якої запропоновано звернути стягнення на майно ОСОБА_1 , на час посвідчення виконавчого напису була безспірною.

За правилами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений Інструкцією, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень, письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається після спливу тридцятиденного строку з моменту повідомлення позичальника про усунення порушень.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 49 постанови від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц (провадження №14-706цс19) зазначила, що повідомлення іпотекодавця необхідно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

У справі, яка переглядається встановлено, що матеріали справи не містять доказів направлення та вручення боржнику і майновому поручителю вимоги про усунення порушення, а відтак приватним нотаріусом посвідчено спірний виконавчий напис з порушенням пункту 283 Інструкції та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Вказані обставини в сукупності з недоведенням безспірності заборгованості свідчать про порушення прав позивача під час вчинення виконавчого напису нотаріусом і є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на наступне.

У поясненнях на позовну заяву ОСОБА_1 , ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заявляло клопотання про застосування строків позовної давності ( а.с. 42 - 45 том 1).

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною п`ятою статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватися тільки за допомогою звернення до суду.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

За правилами статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», заяви №22083/93, 22095/93; пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти росії»).

За загальним правилом, встановленим у частині першій статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідалася» та «могла довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду у постановах від 15 січня 2020 року у справі №200/19766/16-ц (провадження №61-4313св19) і від 24 листопада 2021 року у справі №760/25506/17 (провадження №61-15243св20) та висновком Верховного Суду України у постановах від 16 листопада 2016 року у справі №6-2469цс16 і від 22 лютого 2017 року у справі №6-17цс17.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається встановлено, що ОСОБА_1 у позовній заяві вказує на те, що про порушення свого права дізнався із отриманих 12 лютого 2024 року від Житомирського окружного адміністративного суду рекомендованим листом процесуальних документів, зокрема копії виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 22 травня 2014 року, реєстровий номер 2005.

Відхиляючи доводи клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний виконавчий напис хоча був пред`явлений в 2014 році до примусового виконання, проте виконавче провадження фактично не здійснювалось і будь-які процесуальні дії щодо звернення стягнення на іпотечне майно не проводилися, а тому суд першої інстанції вважав недоведеною обставину, що позивачу було відомо або могло бути відомо про існування виконавчого напису до 2024 року.

Проте, колегія суддів із вказаним висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки, звертаючись з вказаним позовом, ОСОБА_1 пов`язував порушення свого права з незаконним вчиненням виконавчого напису, тому перебіг позовної давності має обраховуватись з моменту, коли останній довідався або міг довідатися про існування виконавчого напису.

Такий висновок щодо початку перебігу позовної давності у справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 березня 2020 року у справі №766/10264/16-ц (провадження №61-1474св18), від 16 грудня 2020 року у справі №645/1545/17 (провадження №61-8508св19) та від 16 червня 2021 року у справі №711/10544/18 (провадження №61-10671св20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16 (провадження №12-122гс18) вказано, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.

У випадку виникнення судового спору учасники цивільного обороту мають розуміти, що їхні дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі №466/3398/21 (провадження №61-2058сво23)).

З метою перевірки доводів сторін щодо початку перебігу строку позовної давності ухвалою Житомирського апеляційного суду від 07 квітня 2025 року було витребувано від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. (Дніпропетровська обл., м. Дніпро, 49000, вул. Центральна, буд.6/9; електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) належним чином завірені копії документів, які стали підставою для видачі виконавчого напису від 22 травня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №2005 щодо звернення стягнення на нерухоме майно - квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором №CNL010/043/2007 від 29.05.2007, укладеним між ним та ЗАТ «ОТП Банк»; ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , які є майновими поручителями ОСОБА_1 за його кредитними зобов`язаннями.

Також, було витребувано від Корольовського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином завірені копії виконавчих проваджень:

1. щодо виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2010 року у справі №2-3616/2010 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, яким зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернути ПАТ «ОТП Банк» 63 954 долари 56 центів США заборгованості за кредитом, 6310 доларів 75 центів США заборгованості по відсоткам, а всього 70 265 доларів 31 цент США, а у разі неможливості це зробити, стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «ОТП Банк» 556 550 гривень 44 копійки (згідно офіційного курса НБУ станом на 12.11.2010 року);

2. щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 22 травня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №2005 щодо звернення стягнення на нерухоме майно - квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором №CNL010/043/2007 від 29.05.2007, укладеним між ним та ЗАТ «ОТП Банк»; ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , які є майновими поручителями ОСОБА_1 за його кредитними зобов`язаннями.

На виконання ухвали суду від 07.04.2025 від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надійшло повідомлення про неможливість надати належним чином засвідчених копій виконавчого напису та документів, на підставі яких його вчинено, оскільки згідно акту №6 від 09.01.2016 вказані документи знищені.

На виконання ухвали суду від 07.04.2025 Корольовським ВДВС у м. Житомирі направлено повідомлення про неможливість надати належним чином завірених копій виконавчих проваджень щодо виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2010 року у справі №2-3616/2010 та щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 22 травня 2014 року, оскільки виконавчі провадження знищені.

Разом з тим, у справі, яка переглядається, встановлено, що:

- виконавчий напис №2005, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. - 22 травня 2014 року (а. с. 8 том 1);

- постановою державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Корягіної О.А. від 03 липня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №2005 від 22 травня 2014 року про звернення стягнення на нерухоме майно - квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 63 832,50 доларів США; що всього становить 63 832,50 долари США, що за курсом НБУ станом на 22.05.2014 (1 долар США = 11,73046 гривень) становить 748 784,58 грн. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700,00 грн. Всього в гривневому еквіваленті з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису становить: 750 484,59 грн (а. с. 47 том 1);

- відповідно до копії супровідного листа №25/3341 від 03.07.2014 державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Корягіною О.А. було направлено ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.07.2014 (а. с. 46 том 1).

Відповідно до вимог статті 31 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена ОСОБА_1 на адресу місця його проживання.

Позивач знав про рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2010 року про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №CNL010/043/2007 від 29 травня 2007 року, наявність договору іпотеки від 30 травня 2007 року, а тому колегія суддів з урахуванням принципу «розумної обачності» доходить висновку, що позивач об`єктивно мав можливість дізнатися про порушення своїх прав у липні 2014 року.

Натомість, із позовом про визнання виконавчого напису, таким що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 звернувся 06 березня 2024 року, тобто після спливу позовної давності, а також після того, коли матеріали на підставі яких видано виконавчий напис та виконавчі провадження знищені.

Позивач не довів факту, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, довів, що інформацію про порушення права, позивач міг отримати раніше.

Наведене узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №344/13138/21 (провадження №61-8133св24) та від 09 серпня 2023 року у справі №646/4041/19 (провадження №61-9620св22).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі №520/1185/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14-ц (провадження №61-15813сво18)).

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі №463/13099/21 (провадження №61-11609сво23), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі №567/3/22 (провадження №61-5252сво23)).

Норми закону полягають в наступному: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах. Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року в справі №357/13500/18 (провадження №61-3809св24)).

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Враховуючи, що у даній справі позивач звернувся до суду після спливу майже десяти років з моменту, коли йому могло бути відомо про наявність оспорюваного ним напису, до спірних правовідносин підлягає застосуванню позовна давність, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав пред`явлення позову після спливу позовної давності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, то із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Позика» підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1816,80 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 20 травня 2025 року.

Головуючий

Судді