СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/284/25
Провадження № 2/306/443/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючого - судді Уліганинця П.І.

за участю секретаря судового засідання Олефір А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Свалявської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування заборони на майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.01.2005 року. Зазначає, що згідно з витягу з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень, Свалявським відділенням держбанку 11.09.1974 року було внесено заборону на вищезгаданий житловий будинок. Дана заборона встановлена на ім`я ОСОБА_2 , її свекрухи , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стверджує, що згаданий банк ліквідовано і правонаступники на теперішній час відсутні. Так як вищевказана обставина не дає їй можливості повноцінно розпоряджатися належним їй нерухомим майно, а особа, за заявою якої накладено обтяження припинила своє існування, просить суд вищевказану заборону скасувати.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися.

Від позивачки надійшли заява про розгляд справи у її відсутності. (а.с. 26).

Державний нотаріус Свалявської ДНК у поданій зазначила, що питання державної реєстрації припинення обтяження речових прав на нерухоме майно (заборони) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно регулюється ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, згідно якого, відповідачами мають бути державні реєстратори відповідних центрів надання адміністративних послуг. Вважає, що Держнотконтора не є належним відповідачем, оскільки під час обтяження майна виконувала лише функцію реєстратора та не порушувала прав позивача. (а.с. 21).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу з Державного реєстру речових прав, від 29.01.2025 року позивач є власником частини житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Згідно інформації з Державного реєстру речових на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 43442179 від 28.09.2006 року зареєстровано обтяження за повідомленням серія та номер б/н від 11.09.1974 року Свалявського відділення Держбанку, вид обтяження: заборона на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12(на звороті)).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом від 17.07.97 р. № 475/97-ВР, передбачено право фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За приписами ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За приписами ч. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав.

Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною 2 ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач це особа, вказана позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у Постанові ВП ВС від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), згідно з яким належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

За правовими висновками викладеними у Постанові КЦС ВС від 19.01.2021 року (справа № 227/5540/18) позовна вимога про скасування (припинення) заборони на відчуження майна не може бути звернена до державної нотаріальної контори. Державний реєстратор, зокрема і державний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

За таких обставин, враховуючи, що державний нотаріус не є належним відповідачем у даній категорії справ, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 18, 76, 81, 128, 133, 141,200, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 16, 317, 319, 321 ЦК України, ст. 2-3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Свалявської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування заборони на майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ П.І.Уліганинець

20.05.2025 року