Дата документу 14.05.2025
Справа № 334/3848/25
Провадження № 2-з/334/23/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого судді Ісакова Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Прийменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

представник позивача АТ «Райффайзен Банк» - адвокат Таран В.А. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування №2343/2025/5185627 від 05.03.2025 року щодо відчуження вантажного тягача MAN 26.362, 11967, (1988 року випуску), шасі № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Разом із позовною заявою представником позивача подана заява про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на рухоме майно, а саме: вантажний тягач MAN 26.362, 11967, (1988 року випуску), шасі № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

Заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , будучи достеменно відомо про наявність грошової заборгованості перед АТ «Райффайзен Банк» за кредитними зобов`язаннями в сумі 731420,70 гривень, з метою ухилення від виконання свої зобов`язань та унеможливити виконання в майбутньому рішення суду щодо стягнення заборгованості, здійснив відчуження рухомого майна вантажного тягача MAN 26.362, 11967, (1988 року випуску), шасі № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , на підставі договору дарування. Вважає, що для забезпечення виконання рішення суду по даній справі, необхідним є вжиття судом заходів забезпечення позову, що гарантуватиме виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Накладення арешту на майно є реальним способом забезпечення виконання судового рішення і захисту прав та інтересів Позивача у даній справі. Зважаючи на те, що на спірному майні відсутні арешти, які накладенні Головним сервісним центром МВС, відповідачі без жодних перешкод можуть його відчужити до ухвалення рішення у даній справі, що унеможливить відновлення прав та інтересів позивача у даній справі за рахунок цього майна. Виходячи з обставин, достатнім та адекватним забезпеченням позову є накладення арешту рухоме майно до набрання законної сили рішення у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20).

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

До набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII) процесуальний закон передбачав, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Після набрання чинності Законом № 2147-VIII частини першу, другу статті 149 ЦПК України викладено в такій редакції: «Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом».

Тобто з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

У частині першій статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, серед яких у пункті 1 законодавець вирізняє накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.

Тому як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23).

У даній справі позивач пред`явив вимогу про визнання договору дарування транспортного засобу недійсним.

Предметом оспорюваного в цій справі правочину є транспортний засіб - вантажного тягача MAN 26.362, 11967, (1988 року випуску), шасі № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який за умовами оспорюваного договору перейшов в особисту приватну власність відповідача ОСОБА_2 .

Підставами позову є те, що відповідач ОСОБА_1 відчужив транспортний засіб з метою ухилення від виконання своїх обов`язків за договором поруки від 10.12.2021 № 011/10892/01315768/П.

Оскільки визнання недійсним правочину, який є безпосередньою підставою для зміни власника транспортного засобу, так чи інакше вплине на подальший правовий режим цього майна, то обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленою в цій справі вимогою позову.

Суд зауважує, що можливе подальше відчуження відповідачем ОСОБА_2 транспортного засобу об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивача з огляду на те, що оспорюваний у цій справі правочин не буде підставою для наступної зміни власника транспортного засобу, а тому визнання його недійсним не відновлюватиме порушене право позивача та спонукатиме останнього до ініціювання нових судових спорів.

Перевіривши наявність спору між сторонами та установивши, що існує реальна загроза продажу транспортного засобу, який є предметом оспорюваного правочину, суд дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову в цій справі шляхом накладення арешту на транспортний засіб, що є співмірним заходим забезпечення у межах існуючого спору.

Разом з цим суд вважає за необхідне вказати, що доводи, наведенні в даній ухвалі про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, жодним чином не свідчать про доведеність позовних вимог, що в цілому підлягає перевірці та оцінці під час розгляду та вирішення справи по суті.

Керуючись статтями: 149, 150, 151, 153, 157, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на рухоме майно, а саме: вантажний тягач MAN 26.362, 11967, (1988 року випуску), шасі № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Копію ухвали направити сторонам, а також Головному сервісному центру МВС України (місцезнаходження: 04085, м. Київ, вулиця Лук`янівська, буд. 62, e-mail: ) для вжиття відповідних заходів.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Заявник (стягувач): «Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», , адреса: 01011, м. Київ, вулиця Генерала Алмазова, буд. 4А.

Відповідач (боржник): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач (боржник): ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: Ісаков Д.О.