Провадження №2/752/887/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Дураєвої А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Харчука Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Держави Російська Федерація в особі Посольства Росії в Афінах, Греція, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок військової агресії Російської Федерації,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до Держави Україна в особі представника Кабінету Міністрів України, Держави Російська Федерація в особі представника Посольства Росії в Афіни, Греція про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок військової агресії Російської Федерації.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що загальновідомим є той факт, що з 2014 року Російська Федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генерально Асамблеї Організації Об?єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії.

Дані дії держави Російська Федерація та очевидна бездіяльність держави Україна, яка допустила до військового конфлікту з Російською Федерацією привели до порушення його та народу України, прав, в тому числі і права на мир, яке закріплене Декларацією про виховання народів у дусі миру 1978 року, а також Декларацією про право народів на мир 1984 року, в якій закріплено суверенне право народів на мир.

Відповідачі порушили похідні права від права на мир, а саме право безпеку, суверенітет та цілісність території.

Російська Федерація своїми протиправним діями заподіяла як матеріальну, так нематеріальну шкоду не тільки Україні, а й її громадянам, порушуючи їхні права, у тому числі право на життя, право мирно володіти та розпоряджатися своїм майном і майновими правами, як на території АР Крим, Донецької та Луганської областей, а також на шельфі Чорного моря в економічній зоні України. Таким чином, Російська Федерація несе відповідальність за порушення прав і свобод Українського народу та за незаконну експропріацію майна громадян України, які проживають на території України.

З інформації, розміщеної Нафтогаз України в мережі Інтернет встановлено, що за незаконної окупації Криму та Донецької області, Російська Федерація присвоїла родовище вугілля, 27 родовищ природного газу, 14 родовищ пропану, 9 родовищ нафти, 6 родовищ залізної руди, 2 родовища титанової руди, 2 родовища цирконієвої руди, а також одне родовище урану, золота та великий кар?єр з видобутку вапняку, який раніше використовувався для виробництва сталі в Україні.

За підрахунками експертів Нафтогаз України, Україна втратила 63 відсотки покладів вугілля, 11 відсотків родовищ нафти, 20 відсотків родовищ природного газу, 42 відсотків родовищ металів і 33 відсотки родовищ рідкісноземельних корисних копалин, у тому числі літію, які є об`єктами права власності українського народу.

Російська Федерація взяла під контроль чимало українських родовищ корисних копал вартість яких оцінюється в 12,4 трильйона доларів США.

Вважає, що незаконна експропріація Російською Федерацією 63 відсотки покладів вугільної, 11 відсотків родовищ нафти, 20 відсотків родовищ природного газу, 42 відсотки родовищ металів і 33 відсотки родовищ рідкісноземельних корисних копалин, у тому числі літію, без врахування зруйнованих та експропрійованих матеріальних цінностей, національних скарбів та музейних експонатів, перетворення у не придатні до використання понад п?ять мільйонів гектарів земель сільськогосподарського призначення під час незаконної окупації території АР Крим, Луганської, Донецької областей, але не виключно, Російська Федерація порушила низку прав і основоположних свобод, визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколів, що призвело до нанесення йому та народу України, матеріальної шкоди в розмірі 672421,18 доларів США за порушення Російською Федерацією майнового права, встановленого в статтях 13 Конституції України та 324 ЦК України, що не суперечить рішенню Міжнародного Арбітражного суду м. Гаага, Нідерланди від 02.05.2018 у справі ПТС №2015-36 про стягнення сум з боржника, Російської Федерації, в якості компенсації за експропріацію Росією відповідного нерухомого майна та майнових прав.

Керуючись унітарністю держави Україна, стягнення з держави Російська Федерація на його користь майнової шкоди в розмірі 672421,18 доларів США, що становить в еквіваленті 24 583 718,34 грн, завданої внаслідок експропріацією РФ природних ресурсів, та не виключно, Українського народу під час незаконної збройної агресії проти України, буде адекватним, але не достатнім, та відповідатиме принципам пропорційності та розумності.

Моральна шкода, завдана йому порушенням його права на мир, розрахована за внутрішнім переконанням з врахуванням рішень ЄСПЛ та норм міжнародного права без будь-якої методики, оскільки такої не існує.

У прямому причинно-наслідковому зв?язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України він зазнав душевних страждань і приниження, переніс неодноразові стреси і побоювання за своє життя і безпеку, життя і безпеку своїх дітей, рідних та близьких, були порушені нормальні життєві зв`язки та погіршилися відносини з оточую людьми, він вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушених прав, в тому числі неодноразово був змушений переховуватись у непристосованих приміщеннях-бомбосховищах під час оголошених повітряних тривог та обстрілів.

Розпочата Російською Федерацією війна накопичує в нього систематичний стрес. Окрім того, в нових інформаційних реаліях засоби масової інформації та лідери громадської думки привели до накопичення психологічного негативу, який явно прискорив процеси його старіння. Тотальна торгівля емоціями в засобах масової інформації, яку допустила держава Україна та яка прикривається "суспільним інтересом", є формою мародерства його дорогоцінного часу з його безцінного життя та порушення його прав на свободу думки і слова, порушення прав на вираження своїх поглядів і переконань.

Він втратив спокійний сон, здригає від виття сирени повітряної тривоги, сповіщень про небезпеку та від вибухів. Внаслідок цього він втратив можливість спокійно, з насолодою, працювати, та наразі докладає значних для подолання цієї апатії та різних набутих страхів, у тому числі, постійного страху за рідних і за безпеку близьких людей, котрі боронять Україну.

Згідно Конституції України всі громадяни є рівними перед Законами і судом, а тому вважає, що одноразове відшкодування йому моральної шкоди в розмірі один мільйон двісті п?ятдесят дев?ять тисяч триста гривень буде законним, свідчитиме про унітарність держави Україна та усталеним звичаєм як в міжнародному праві, так і в державі Україна.

Просив:

стягнути з держави Російська Федерація на його користь в рахунок відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок експропріації Російської Федерації природних ресурсів Українського народу під час незаконної збройної агресії проти України в розмірі 24583718,34 грн та моральної шкоди в розмірі 1259300,00 грн, всього 25 843 018,34 грн. з врахуванням курсової різниці Української гривні до Долара США на момент факту стягнення;

стягнути з держави Україна одну гривню моральної шкоди, завданої йому порушенням його прав на мир та правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності.

судові витрати та видатки і можливі податки, платежі та збори покласти на відповідачів.

23.10.2023 постановлено ухвалу про направлення справи за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.

07.12.2023 постановлено ухвалу про направлення справи за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва

08.04.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено її розгляду в порядку загального позовного провадження.

10.06.2024 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті.

Відповідач Держава Російська Федерація в особі Посольства Росії в Афінах, Греція своїм правом на подачу відзиву не скористалося.

06.05.2024 представник відповідача Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог.

Зазначив, що позивач не просить захистити право власності на належне йому майно від посягань з боку держави, а відстоює право на відшкодування шкоди, заподіяної іншими особами за рахунок Держави України.

Позивач не надав жодних доказів, які б стосувалися розрахунку витрат заподіяних йому, протиправним, на його думку, невиконанням саме Державою України свого позитивного обов`язку щодо ефективного контролю.

08.05.2024 позивач подав до суду відзив на відзив на позовну заяву, в якому висловив заперечення щодо, поданого представником відповідача Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, відзиву на позовну заяву. Просив позовні вимоги задовольнити.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 , який є громадянином України, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, що підтверджується відповідними матеріалами справи.

З 2014 року Російська Федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії.

Згідно заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).

Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).

Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації.

24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії Російської Федерації проти України - повномасштабне вторгнення Збройних Сил Російської Федерації на суверенну територію України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як передбачено ч. 1 ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з ч.ч. 3, 5 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

При цьому на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).

У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини цих органів та осіб.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.

У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується потерпілому (позивачеві) одноразовим платежем, а також іншим майном або в інший спосіб.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що ОСОБА_1 завдано моральної шкоди внаслідок незаконних (неправомірних) дій Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України.

За таких обставин позивач не довів склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави Україна перед ним за завдані збитки, а тому позов у цій частині є необґрунтованим.

Щодо вимог позивача про стягнення з Держави Російська Федерація на його користь майнової шкоди в розмірі 24583718,34 грн., суд зазначає наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Майнова шкода, як свідчить зміст статті 1166 ЦК України, завдається порушенням належних саме особі особистих немайнових прав та/або майнових прав.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (стаття 623 ЦК України).

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року в справі № 753/15095/17 (провадження № 61-16500св20)).

Разом з тим, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що ОСОБА_1 Державою Російська Федерація завдано майнову шкоду та наявність причинного зв`язку між цією шкодою та протиправними діями відповдіача, а також її реальний розмір.

За таких обставин у цій частині позовні вимоги є необґрунтованими.

Водночас суд вважає, що у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України ОСОБА_1 зазнав душевних страждань, переніс стрес і повністю обґрунтовані побоювання за свою безпеку, були порушені його нормальні життєві зв`язки та він вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права, а тому слід стягнути з Держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000 грн., що відповідає вимогам розумності та справедливості з урахуванням встановлених судом обставин, за яких вона була спричинена.

Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація Російською Федерацією території України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів і норм міжнародного права (статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй). Більше того, така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва Російської Федерації.

Оскільки внаслідок здійснення збройної агресії проти України Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, вчинила акт неповаги до суверенітету та територіальної цілісності іншої держави, то вона не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяні збитки позивачу.

Аналогічна позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі №635/6172/17.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково в частині вимог до Держави Російська Федерація, то судовий збір підлягає стягненню з Держави Російська Федерація на користь Держави Україна в сумі 2684 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнути з Держави Російська Федерація на користь Держави Україна судові витрати в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 15.05.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 .

Відповідач: Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 12/2.

Відповідач: Держави Російська Федерація в особі Посольства Росії в Афінах, Греція, місцезнаходження: Греція, м. Афіни, 154 52, Палео Псіхіко, вул. Нікіфору Літра, буд. 28.

Суддя Ж. І. Кордюкова