Справа №949/771/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Тарасюк А.М.,

при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом та просить стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 13 березня 2025 року і до закінчення нею навчання, але не пізніше досягнення двадцяти трьох років.

Свої вимоги мотивує тим, що до 2013 року вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , який є батьком дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб між ними розірваний та з часу розірвання шлюбу вони проживають окремо, а донька залишилася проживати з нею.

ІНФОРМАЦІЯ_3 донці виповнилося 18 років. З 01 вересня 2025 року донька навчається на 1 курсі денної форми навчання факультету торгівлі та маркетингу Державного торговельно-економічного університету і навчання закінчується в червні 2028 року.

Загальна вартість освітньої послуги становить 152000,00 грн.

Донька стипендії або інших доходів не отримує, у зв`язку із навчанням не має можливості влаштуватись на роботу та самостійно заробляти на життя, а тому потребує матеріальної допомоги від батьків.

Окрім того, донька проживає у гуртожитку, що потребує додаткової оплати щомісячно. Також є витрати на харчування, проїзд до навчального закладу, на книги та інші потреби студентки.

Дочка потребує матеріальної допомоги, яку їй надає вона, підтвердженням цього є копії договору № 931 д/6к-2024 від 13 серпня 2024 року про надання платної освітньої послуги щодо підготовки фахівця у Державному торгівельно-економічному університеті, де замовником послуги вказано її. Також до позову додає копії платіжних інструкцій де платником також значиться вона.

За таких умов вважає, що у неї є право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому вказує, що відповідач є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України на контрактній основі та отримує грошове забезпечення, тобто відповідає ознакам працевлаштованої особи.

Вважає, що зважаючи на надані нею матеріали та докази, відповідач здатний надавати матеріальну допомогу дочці, яка продовжує навчання.

Разом з тим, зауважує, що суд при визначенні розміру аліментів прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.

Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

На думку позивача, відповідач має змогу сплачувати аліменти на її користь на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів з дня пред`явлення позову до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення 23-річного віку.

Відповідач скористався наданим йому правом та подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що його донька є повнолітньою, дієздатною особою, яка проживає окремо від матері в гуртожитку при навчальному закладі у м. Києві та лише час від часу (1-3 рази на місяць) навідується до своєї матері.

Як повнолітня особа, його донька має право на відкриття власного банківського рахунку, самостійне волевиявлення та безпосереднє отримання грошових коштів. Вона також має право звертатися до суду із захистом своїх прав - у тому числі з вимогами про утримання - без посередництва інших осіб.

Він, як батько, завжди виконував свої батьківські обов`язки, підтримував зв`язок із донькою, брав участь у її вихованні та забезпеченні. До досягнення нею повноліття, він систематично сплачував аліменти згідно з судовим рішенням через органи державної виконавчої служби. Окрім цього, він неодноразово додатково надавав їй кошти напряму, виходячи з реальних потреб.

Більше того, навіть після досягнення дочкою повноліття, у березні 2025 року він добровільно, з власних переконань, перерахував їй чергову суму коштів, незважаючи на відсутність будь-якого судового рішення чи виконавчого документа, що зобов`язував би його це робити. Цей факт, на його думку, свідчить не про ухилення від обов`язків, а навпаки - про його усвідомлене та відповідальне ставлення до батьківських обов`язків.

Зазначає, що він щиро зацікавлений у тому, щоб його дитина не відчувала фінансових труднощів під час навчання. Водночас вважає за доцільне, щоб усі виплати здійснювались виключно на користь дитини, а не на користь позивачки, оскільки саме дитина є безпосереднім одержувачем аліментів відповідно до норм чинного законодавства. Такий підхід є логічним, законним та етично обґрунтованим.

Крім того, у нього з позивачкою є ще один спільний син, який також навчається у вищому навчальному закладі. Він надає йому систематичну фінансову підтримку без будь-яких зовнішніх зобов`язань, керуючись виключно внутрішнім переконанням, відчуттям відповідальності та обов`язку батька.

Таким чином, обов`язок утримання дитини, яка продовжує навчання, лежить не лише на відповідачеві, а однаковою мірою і на позивачці. Жодна з норм законодавства не дозволяє перекласти повний фінансовий тягар лише на одного з батьків.

Позивачка є дієздатною та працездатною особою. Вона проживає окремо від дитини, не несе витрат на щоденне забезпечення її проживання, харчування чи проїзду до місця навчання, оскільки дитина фактично проживає в гуртожитку. Жодних доказів того, що саме позивачка несе ці витрати - до матеріалів справи не додано.

При цьому, відповідач звертає увагу суду на те, що він не заперечує наявності обов`язку утримувати дитину, але зауважує, що утримання має бути пропорційним, справедливим, і з урахуванням матеріального становища обох батьків;

У відзиві відповідач висловлює готовність щомісячно надавати дочці матеріальну допомогу у формі аліментів, але у фіксованій сумі, яка буде відповідати розумному балансу між потребами дитини та можливостями батька.

Також у відзиві просить суд, у разі задоволення позову, зазначити у рішенні, що сплата аліментів має здійснюватися безпосередньо його повнолітній та дієздатній дочці доступним способом, а не на користь позивачки.

Підсумовуючи свої обґрунтування, наведені у відзиві, відповідач зазначає, що не заперечує свого обов`язку брати участь в утриманні повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Водночас вважає, що заявлений позов подано неналежним позивачем, оскільки фактичного спільного проживання матері з дочкою немає, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 199 СК України; утримання дитини має здійснюватися обома батьками порівну, відповідно до принципу рівності обов`язків; сума у 1514 грн щомісячно є обґрунтованим мінімальним розміром аліментів, виходячи з прожиткового мінімуму та балансу інтересів; у разі задоволення позову просить суд встановити спосіб їх сплати безпосередньо на рахунок повнолітньої дитини; усі аліментні платежі доцільно спрямовувати безпосередньо на користь повнолітньої дитини, а не матері.

У своїх додаткових поясненнях до відзиву, відповідач зауважив, що даний позов спрямований не на забезпечення потреб повнолітньої дитини, а фактично на отримання грошових коштів позивачкою для власного користування.

У свою чергу, позивач подала відповідь на відзив та, в подальшому, письмові пояснення, де зазначила, що доводи відповідача у відзиві вважає необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню а частина із них не має ніякого відношення до заявлених нею позовних вимог з огляду на наступне.

Так, на спростування твердження відповідача, про те що як повнолітня особа, їхня донька має право на відкриття власного банківського рахунку, самостійне волевиявлення та безпосереднє отримання грошових коштів, а також на звернення до суду із захистом своїх прав -у тому числі з вимогами про утримання - без представництва інших осіб, позивач посилається на вимоги ч. 3 ст. 199 СК України, де зазначається, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають той з батьків, з ким проживає дочка, син, які продовжують навчання та безпосередньо або дочка, син, які продовжують навчання.

Тому, керуючись ч. 3 ст. 199 СК України та в інтересах доньки, вона скористалася правом на звернення до суду, оскільки більшу частину свого часу донька перебуває на навчанні і саме навчанню наразі приділяє найбільшу увагу, а обов`язком батьків є допомагати та сприяти цьому.

Як вбачається із відзиву відповідач наполягає на відкриті дочкою власного банківського рахунку для сплати аліментів. Проте, позивач звертає увагу суду на те, що нажаль, у даному випадку, чинне законодавство не дозволяє надати можливість виконувати рішення суду в запропонований відповідачем спосіб (відкриття донькою рахунку для сплати аліментів), тому такі наполягання відповідача є безпідставними, не обґрунтованими та не можуть бути задоволенні судом.

Щодо твердження відповідача про те, що він як батько, завжди виконував свої батьківські обов`язки, підтримував зв`язок із донькою, брав участь у її вихованні та забезпеченні та до досягнення повноліття систематично сплачував аліменти згідно з судовим рішенням через органи державної виконавчої служби. Окрім цього, зазначає, що він неодноразово додатково надавав їй кошти напряму, виходячи з реальних потреб. Втім, у даному випадку вважає, що відповідач плутає поняття участі батька у додаткових витратах на дитину із поняттям обов`язку батька утримувати повнолітню дочку.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідачем до відзиву долучено платіжну інструкцію на суму 12500,00 грн. від 28 березня 2025 року, де в призначенні платежу відповідач вказав "сплата аліментів", водночас у відзиві відповідач зазначає, що у березні 2025 року він добровільно, з власних переконань перерахував чергову суму коштів, незважаючи на відсутність будь якого судового рішення».

При цьому, звертає увагу суду на те, що їхній дочці повних 18 років виповнилися 13 березня 2025 року і за березень 2025 року у відповідача ще був обов`язок сплати аліментів по попередньому виконавчому документі. Отже, долучена відповідачем квитанції не може розцінюватися як добровільна участь в утриманні повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Всі інші платіжні квитанції, які долучені до відзиву відповідачем, не мають відношення до заявлених нею позовних вимог, адже стосуються утримання відповідачем їхньої спільної другої дитини, сина ОСОБА_4 , щодо якого жодних позовних вимог вона не заявляє.

Відповідач у відзиві стверджує, що їй необхідно обґрунтувати необхідність стягнення аліментів на свою користь, а не на користь повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Вважає дане твердження хибним та таким, що не відповідає законодавству оскільки законом їй надано право на звернення до суду з даним позовом.

Стягувачем аліментів є той з батьків, на чиєму утриманні знаходиться дитина, а не сама дитина. Так, нею до позову, на обґрунтування заявлених позовних вимог, долучено копії платіжних інструкцій та квитанції про оплату навчання та проживання в гуртожитку.

Дані проплати здійснено нею із її платіжної картки і скрізь платником зазначено її. Таким чином, її позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що відповідають Закону.

Щодо визначення розміру стягуваних аліментів, то зазначає, що вид стягнення аліментів визначається саме стягувачем, тобто тим із батьків, з ким проживає дитина, а не боржником.

У зв`язку із тим, що батько має місце роботи (перебування на військовій службі по контракту в ДПСУ) та офіційний дохід, тому нею заявлено позовну вимогу про стягнення аліментів саме у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача. Саме такий розмір, на думку позивача, є обґрунтований, так як відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу оскільки працює та має стабільний дохід, жодних доказів про те, що Відповідач не має можливості сплачувати аліментів на утримання дочки (даних про наявність у Відповідача непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей) не надано, а тому позов про стягнення аліментів на час навчання вважає, що підлягає задоволенню.

До початку розгляду справи від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Проте, у поданих до суду додаткових поясненнях просить суд розглядати справу без його участі. При цьому, у поданому відзиві просить при розгляді справи по суті врахувати викладені у цьому відзиві обставини та правові аргументи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 2013 року, мають повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 ( а.с. 7).

Судом встановлено, що 10 січня 2020 року Дубровицьким районним судом Рівненської області у справі №949/1787/19 ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 03 грудня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

З довідки №160 від 05 березня 2025 року вбачається, що повнолітня дочка ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу денної форми навчання факультету торгівлі та маркетингу Державного торговельно-економічного університету. Закінчує навчання за навальними планами здобувача ступеня вищої освіти "бакалавр" в червні 2028 року( а.с.10).

Як вбачається з договору №931д/6л-2024 про надання платної освітньої послуги щодо підготовки фахівця у Державному торговельно-економічному університеті від 13 серпня 2024 року (а.с.12-14), який є невід`ємним додатком до договору про навчання у Державному торговельно-економічному університеті №ФТМ24-075-БД/184 від 09 серпня 2024 року (а.с.15), укладеними між Державним торговельно-економічним університетом в особі ректора Мазаракі А.А. (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник), загальна вартість освітньої послуги здобувача ( ОСОБА_3 ) становить 152000 грн., внесення яких відбувається поетапно, а саме у два етапи кожного курсу навчання, тобто по 19000 грн.

Встановлено, що дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи за відомостями виконавчого комітету Дубровицької міської ради Рівненської області (а.с.9), а також відомостями, які містяться у попередньому договорі №1659здб-2024 від 06 липня 2024 року (а.с.11), у договорі №931д/6л-2024 про надання платної освітньої послуги щодо підготовки фахівця у Державному торговельно-економічному університеті від 13 серпня 2024 року (а.с.12-14) та у договорі про навчання у Державному торговельно-економічному університеті №ФТМ24-075-БД/184 від 09 серпня 2024 року (а.с.15).

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Отже, виходячи із аналізу даної норми законодавства, варто зауважити, що особами, які наділені правом на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину, є або той з батьків, з ким проживає дочка, син, або самі дочка, син, які продовжують навчання.

А тому твердження відповідача, що його повнолітня дочка, яка продовжує навчання з матір`ю не проживає та з даним позовом до суду має звернутися лише його дочка ОСОБА_3 , так як є повнолітньою, спростовується вказаною нормою СК України та вищезазначеними доказами.

Разом з тим, Пленум Верховного суду України у п. 17 своєї постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року №3 вказав, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Отже, право позивача звернутися до суду з даним позовом чітко визначено нормами законодавства.

До того ж, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи дочці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За роз`ясненнями, що містять в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежне від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Так, як вже достовірно встановлено судом, дитина - ОСОБА_3 навчається у ВНЗ на платній основі, підтвердженням чому є вищевказані договори.

Як вбачається з доданих позивачем квитанцій (а.с.17, 18), саме вона здійснювала поетапну проплату за навчання дочки.

До того ж, в період проходження навчання , встановлено, що дитина - ОСОБА_3 проживає в гуртожитку та як вбачається з платіжної інструкції (а.с.16) проплату за проживання в ньому здійснила позивач ОСОБА_1 .

Більше того, як вказує позивач та з чим погоджується суд, крім вказаних витрат на оплату навчання та проживання в гуртожитку, дитина потребує додатково витрат на харчування, проїзд до навчального закладу, на книжки та інші потреби дитини, яка навчається.

Як зазначає позивач, відповідач взмозі надавати матеріальну допомогу дочці, що, відповідно, відповідач не спростував за час перебування справи у провадженні суду.

Так, позивач вказує, що відповідач є діючим військовослужбовцем Державної прикордонної служби України та отримує грошове забезпечення. Вказаний факт відповідач підтвердив у своєму відзиві.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 наказом Голови Державної прикордонної служби України від 26 грудня 2024 року №14-ОС ДСК призначений техніком (водієм) сектору внутрішньої безпеки відділу внутрішньої та власної безпеки по НОМЕР_2 прикордонному загону.

Отже, як висновок, відповідач відповідає ознакам працевлаштованої особи, а тому він, як батько, має можливість надавати матеріальну допомогу.

При цьому, суд критично відноситься до наданої відповідачем платіжної інструкції на суму 12500,00 грн. від 28 березня 2025 року (а.с.34), де в призначенні платежу відповідач вказав "сплата аліментів", як свідчення того, що він добровільно перерахував чергову суму коштів, незважаючи на відсутність будь якого судового рішення.

При цьому, звертає увагу суду на те, що ОСОБА_3 13 березня 2025 року виповнилося повних 18 років, а тому за березень 2025 року у відповідача ще був обов`язок сплати аліментів по попередньому судовому рішенні про стягнення аліментів до повноліття дочки.

Тому, на переконання суду, долучена відповідачем платіжна інструкція не може розцінюватися як добровільна участь в утриманні повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Крім того, всі інші квитанції, які долучені до відзиву відповідачем (а.с.35-36), не мають відношення до заявлених позовних вимог, адже стосуються утримання відповідачем другої дитини - сина ОСОБА_4 , щодо якого жодних позовних вимог позивач не заявляє.

Отже, враховуючи надані матеріали та докази, а також встановлені обставини та факти, суд дійшов висновку, що відповідач здатний надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання.

Що стосується розміру аліментів, які просить стягувати позивач, то суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на той факт, що законодавством визначено два способи стягнення аліментів, а саме у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів і прерогатива визначення способу у який будуть стягуватися аліменти належить саме стягувачу, тобто позивачу по справі.

Враховуючи вищенаведені обставини, обов`язок обох батьків утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, наявність у відповідача можливості надання утримання, суд приходить до висновку про стягнення коштів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку ( доходу) відповідача щомісячно.

У рішеннях у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) (заява від 27.09.2001), "Проніна проти України" (2006 р.) ЄСПЛ відзначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що висувається. Обґрунтування судів має бути зрозумілим і достатньо повним, щоб сторони розуміли причини прийнятого рішення, але не обов`язково включати детальний аналіз кожного аргументу

За приписами ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Так, позов пред`явлено до суду 28 березня 2025 року про що свідчить відтиск штампа суду вхідної кореспонденції №1989 від 28 березня 2025 року, а тому стягнення аліментів слід розпочати саме з 28 березня 2025 року, а не з 13 березня 2025 року, як просить позивач.

Згідно з вимогами ст. 141 СК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 182, 198 - 201 СК України, ст.ст. 12, 81, 141, 247, 264, 265, 352, 354, 430 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 28 березня 2025 року і до закінчення нею навчання, але не пізніше досягнення двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) на користь держави в особі Державної судової адміністрації України:

отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106;

код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

рахунок отримувача: UA0026001;

код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду Тарасюк А.М.