Справа № 541/502/25
Номер провадження 2/541/522/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 травня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Вірченко О.М.,

за участі секретаря судового засідання Циганової Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту здійснення постійного догляду за фізичною особою,

встановив:

04 лютого 2025 року ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ковердяєва Л.В., звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту здійснення постійного догляду за фізичною особою, мотивуючи вимоги наступним. ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , яка хворіє на ендометріоїдну аденокарциному ендометрію низького ступеню, злоякісний стан після оперативного лікування (09 травня 2024 року), ДАО обох колінних суглобів з ПФО і ходи, ожиріння III ступеню, злукову хворобу очеревини, через які вона не може пересуватись та обслуговувати себе, потребує сторонього догляду на непрофесійній основі. Її старший син ОСОБА_3 перебуває на військовій службі по контракту у військовій частині НОМЕР_1 , середній син ОСОБА_3 перебуває на військовій службі по контракту у військовій частині НОМЕР_2 , тобто сини проходять службу за межами Полтавської області та не можуть здійснювати догляд за нею. В січні 2025 року ОСОБА_2 написала нотаріально завірену заяву про те, що із трьох військовозобов`язаних синів вона обирає своїм піклувальником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з цим ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме здійснення ОСОБА_1 постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , яка згідно висновку КНП «Миргородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Миргородської міської ради Полтавської області від 06 січня 2025 року № 4 потребує постійного стороннього догляду та медикаментозного лікування, за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Встановлення цього факту має для нього юридичне значення, оскільки породжує виникнення прав та обов`язків, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

19 лютого 2025 року відповідач направив відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне. За приписами п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. До позову позивач не приєднав документи про встановлення його матері інвалідності, що є однією з основних причин для його звільнення з військової служби. При розгляді справи покладався на розсуд суду (а.с. 47-49).

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник надала заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримала, просила задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с. 69).

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 56, 57, 68).

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 22 листопада 2000 року, витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 07 січня 2025 року № 6 ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 18, 21-23).

У відповідності з нотаріально посвідченою заявою від 07 січня 2025 року, висновком лікарняно-консультативної комісії від 06 січня 2025 року № 4, висновком від 26 грудня 2024 року № 6, виписним епікризом, випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 15 травня 2024 року № 10228, випискою із медичної картки стаціонарного хворого від 15 липня 2024 року, консультативними висновками від 29 січня 2025 року, 30 січня 2025 року, ОСОБА_2 зазначила про своє бажання щодо догляду за нею сином ОСОБА_1 , оскільки вона хворіє на низку важких хвороб та за висновком ЛКК № 4 від 06 січня 2025 року потребує постійного стороннього догляду (а.с. 24-29, 31-33).

Згідно з довідкою від 26 січня 2025 року № 240, рапортом від 10 січня 2025 року ОСОБА_1 є військовослужбовцем НОМЕР_1 (а.с. 30, 59).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади, інформації, зазначеної в паспорті ОСОБА_2 , позивач та його матір зареєстровані разом за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-17).

У відповідності з довідками від 08 січня 2025 року № 137, № 73 ОСОБА_3 перебуває на службі у в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_3 перебуває на службі у в/ч НОМЕР_2 (а.с. 24-29).

Ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги» чинниками, що можуть зумовити складні життєві обставини є: а) похилий вік; б) часткова або повна втрата рухової активності, пам`яті; в) невиліковні хвороби, хвороби, що потребують тривалого лікування; г) психічні та поведінкові розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин; ґ) інвалідність.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про соціальні послуги», фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: особами з інвалідністю І групи; дітьми з інвалідністю;громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговування; дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет І типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги.

Ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У постанові Верховного Суду від 5 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 зазначено, що пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/20002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Тобто, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 червня 2024 року у справі № 283/1199/23 зазначено наступне. Законодавством визначено позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка за станом здоров`я потребує соціальної послуги з догляду, у зв`язку з чим такий факт не може встановлюватися в судовому порядку в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства. Якщо факт, який має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.Так, порядок вирішення питання можливості оформлення постійного догляду за особами, що потребують постійного стороннього догляду, визначено Законом «Про соціальні послуги», Порядком підготовки та перепідготовки фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабміну від 1 червня 2020 року № 430, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, затвердженим постановою Кабміну від 6 жовтня 2021 року № 1040, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабміну від 23 вересня 2020 року № 859, Порядком організації надання соціальних послуг, затвердженого постановою Кабміну від 1 червня 2020 року № 587. Проаналізувавши зазначені норми, колегія суддів у цій справі вказала, що для отримання підтвердження факту здійснення догляду за особою з інвалідністю надавач соціальної послуги з догляду вдома має бути включений до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, який на місцевому рівні ведуть виконавчі органи місцевих рад та за заявою особи підтверджують такий статус шляхом видачі безкоштовно довідки.

Верховний Суд зазначив, що аналогічно законодавець унормував позасудовий порядок встановлення факту здійснення особою постійного догляду в законодавстві про мобілізаційну підготовку та порядок мобілізації. Зокрема, у місцевому органі виконавчої влади передбачено створення комісії із встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду), яка з урахуванням наданих районним (міським) ТЦК матеріалів складає акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду). Такий акт є одним із документів, які надаються військовозобов`язаним до ТЦК та СП для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

У постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 153/247/24 та у постанові від 18 грудня 2024 року у справі № 352/1658/23 Верховний Суд зазначив, що Постанова Кабміну від 6 жовтня 2021 року № 1040 «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі» незастосовна до вказаних правовідносин, оскільки відповідно до пункту 1 цієї постанови нею затверджено Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі.

В даному випадку позивач зазначив, що він не має права на отримання матеріальної компенсації, оскільки отримує відповідний дохід як військовослужбовець.

Постановою Кабміну від 1 червня 2020 року № 430 затверджено Порядок підготовки та перепідготовки фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності, відповідно до пункту 6 якого передбачено навчання фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду.

В абзаці 6 пункту 8 зазначеної постанови для підтвердження факту здійснення догляду особами, визначеними цим пунктом, уповноважені органи перевіряють призначення таким особам щомісячної компенсації, щомісячної грошової допомоги на догляд, надбавки на догляд шляхом автоматизованого обміну електронними даними з Мінсоцполітики в порядку, встановленому Мінсоцполітики.

Таким чином, позасудовий спосіб встановлення факту догляду з посиланням на вказані нормативні акти Кабміну можливий лише в разі отримання фізичною особою, яка здійснює такий догляд, щомісячної грошової допомоги на догляд чи надбавки на догляд.

Факт здійснення постійного догляду позивачем за своєю матір`ю, яка за станом здоров`я потребує стороннього догляду, не суперечить Закону, не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для нього юридичне значення, оскільки породжує виникнення прав та обов`язків, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

При таких обставинах суд вважає, що встановлення факту здійснення догляду позивачем за своєю матір`ю, враховуючи той факт, що він має дохід та не може здійснювати догляд офіційно в розумінні Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, не суперечить Закону і постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 червня 2024 року у справі № 283/1199/23 про позасудовий порядок встановлення факту догляду, не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для позивача юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні позовної заяви, судом не встановлено.

Враховуючи викладені обставини та норми діючого законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим і такими, що підлягають задоволенню шляхом встановлення факту, що має юридичне значення, а саме здійснення ОСОБА_1 постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , яка згідно висновку КНП «Миргородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Миргородської міської ради Полтавської області від 06 січня 2025 року № 4 потребує постійного стороннього догляду та медикаментозного лікування.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту здійснення постійного догляду за фізичною особою задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт здійснення ОСОБА_1 постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка згідно висновку Комунального некомерційного підприємства «Миргородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Миргородської міської ради Полтавської області від 06 січня 2025 року № 4 потребує постійного стороннього догляду та медикаментозного лікування, за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 20 травня 2025 року.

Відомості про учасників, які брали участь у справі:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 );

відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ( АДРЕСА_3 ).

Суддя: О. М. Вірченко