Справа № 204/5356/25
Провадження № 2-з/204/40/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

20 травня 2025 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд м. Дніпра у складі головуючого судді Чапали Г.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану у його інтересах представником адвокатом Мухамеджановим Олегом Салаватовичем, про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

УСТАНОВИВ:

19 травня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана у його інтересах представником адвокатом Мухамеджановим Олегом Салаватовичем, про забезпечення позову до подачі позовної заяви, яка була передана судді 20 травня 2025 року, та в якій заявник просив:

1. Накласти арешт на житловий будинок садибного типу №77, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020.

2. Накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

3. Заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві і Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо житлового будинку садибного типу №77, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020.

4. Заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві і Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо житлового будинку АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Вказана заява мотивована тим, що заявник є онуком та спадкоємцем після померлої ОСОБА_2 , який у встановлені законом строки звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (спадкова справа №73476879). До складу спадщини входять: житловий будинок АДРЕСА_1 , а також житловий будинок АДРЕСА_2 . В подальшому заявнику стало відомо, що 25 лютого 2025 року право власності на спадкове майно було зареєстроване за іншими особами: запис №58725880 за ОСОБА_3 щодо житлового будинку АДРЕСА_3 , підстава для реєстрації договір купівлі-продажу нерухомого майна, реєстровий номер 19 від 25.02.2025; запис №58863678 за ОСОБА_4 щодо житлового будинку АДРЕСА_2 , підстава для реєстрації договір купівлі-продажу нерухомого майна, реєстровий номер 25 від 05.03.2025. За змістом обох договорів продавцем вказана бабуся позивача ОСОБА_2 особисто, яка, фактично померла ще ІНФОРМАЦІЯ_1 . У тексті договорів, засвідчених нотаріусом Чернишем Є.В., стверджується: «Договір підписано сторонами у моїй присутності. Особи сторін встановлено, їх дієздатність перевірено. Належність майна продавцеві підтверджено». Враховуючи наведене, заявник зазначає, що реєстраційні дії щодо продажу майна, зареєстрованого на ім`я ОСОБА_2 , особисто нею після 428 днів після її смерті, мають чіткі ознаки грубого порушення групою осіб вимог чинного законодавства України та порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Отже порушення спадкових прав ОСОБА_1 змушує його звернутись із позовними вимогами про визнання недійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності за позивачем.

Однак, до подачі вказаної позовної заяви заявник змушений звернутись із заявою про забезпечення позову, зважаючи як на факти укладення договорів із вірогідно підробленими підписами бабусі, яка померла за 428 днів до моменту їх укладання, так і отримані відомості про те, що відповідачами, які вчинили неправомірні дії відносно спадкового майна позивача, вже здійснюється пошук добросовісних набувачів, що підтверджується розміщеним оголошенням (за посиланням https://bn.ua/realty1722445/) про продаж будинку АДРЕСА_1 за зниженою вартістю та вказівкою, про терміновий продаж. У разі продажу будинку, відповідачами у справі мають бути залучені нові набувачі, що призведе до істотного ускладнення справи та зміни предмету позову і кількості сторін-учасників справи, а сама наявність потенційних добросовісних набувачів може порушити їх права також в подальшому.

Ознайомившись із поданою заявою про забезпечення позову, суд вважає, що вона підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Необхідно враховувати, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №520/5745/18.

Ухвалюючи рішення за заявою, суд виходить з того, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 20 травня 2025 року одноосібним власником житлового будинку садибного типу №77, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020) є ОСОБА_3 , якого заявник визначає в якості одного з відповідачів за своїм позовом, який він готується подати.

Окрім того, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 20 травня 2025 року одноосібним власником житлового будинку АДРЕСА_2 ; (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) є ОСОБА_4 , якого заявник визначає в якості співвідповідача за своїм позовом, який він готується подати.

Також суд зважає на долучені до заяви копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 та договорів купівлі продажу від 25 лютого 2025 року та від 05 березня 2025 року, з яких слідує, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 особисто уклала договори купівлі-продажу житлових будинків від 25 лютого 2025 року та від 05 березня 2025 року, посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., і відповідно до яких відбулось відчуження вказаних об`єктів нерухомості на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також посилання на оголошення про терміновий продаж житлового будинку АДРЕСА_4 .

Викладені представником заявника обставини, виходячи з положень статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

Суд вважає обґрунтованими побоювання заявника щодо можливості відчуження спірного майна, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся у разі ухвалення рішення його на користь.

Таким чином, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких можуть зазнати відповідачі у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому, можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки, матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачам, а також, в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Згідно ч. 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 157 ЦПК України примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Одночасно суд зазначає, що згідно ч.4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом. Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу, що визначено п. 1 ч. 13 ст. 158 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 149, 150-153, 157 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , подану у його інтересах представником адвокатом Мухамеджановим Олегом Салаватовичем, про забезпечення позову до подачі позовної заяви задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок садибного типу №77, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020.

Накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві і Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо житлового будинку садибного типу №77, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020.

Заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві і Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо житлового будинку АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Зустрічне забезпечення у справі не застосовано.

Копію ухвали негайно направити для виконання Відділу «Правобережний» Центру надання адміністративних послуг м. Дніпра (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Марії Кюрі, буд. 5).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день складення її повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання три роки.

Суддя