Провадження №: 2/336/1326/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 , який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь: половину понесених нею додаткових витрат на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що викликані особливими обставинами (необхідністю лікування та оздоровлення дітей, розвитку спортивних та інтелектуальних здібностей сина та доньки за період з листопада 2024 року по травень 2025 року), одноразово в сумі 66377 (шістдесят шість тисяч триста сімдесят сім гривень) 50 грн.; понесені витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 21.06.2013 року сторони перебували у шлюбі. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2024 року (№ 336/7067/24) шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом позивачкою та знаходиться на її утриманні. На виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2024 року, з відповідача стягуються на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на одну дитину для дитини відповідного віку з 23.07.2024 року і до досягнення дітьми повноліття. Після розірвання шлюбу відповідач участі ні у вихованні, ні в утриманні дітей, а також у незапланованих додаткових витратах на лікування, оздоровлення та відпочинок дітей, навчання та розвиток здібностей, не приймає, вважає, що аліментів вистачає на забезпечення потреб.

Разом з цим, позивачкою понесені додаткові витрати на лікування та оздоровлення дітей, які складаються:

з оплати аналізів, медичних досліджень та обстежень,

оплати лікування зубів,

оплати лікування автольмолога,

Загальна сума витрат на лікування та придбання ліків за період 2023-2024 років становить 132 755,00 грн., що підтверджується відповідними фіскальними та товарними чеками (квитанціями, рахунками). Таким чином половина вартості понесених позивачкою витрат на лікування та оздоровлення дітей, яку повинен сплатити відповідач, становить 66 377,50 грн.

Позивач звертаючись до суду із позовом вказала, що неповнолітні діти потребують додаткових витрат на лікування.

Так, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 має інвалідність до 18 років, постійно потребує догляду, вагомих фінансових витрат на лікування, проходить постійні реабілітації, лікування та обстеження. Донька сторін ОСОБА_7 протягом 2024 року неодноразово проходила медічні обстеження у лікарнях та лікування в стоматологічній клініці та також потребувала оздоровлення. У зв`язку з хворобами діти потребують додаткових витрат на лікування.

Зважаючи на це позивачка вимушена була звернутись до суду з вищевказаним позовом.

Відповідач є працездатною особою, непрацездатних осіб (батьків, дружини, дітей) на утриманні немає, має додатковий доходів та рухоме та нерухоме майно, а тому, на думку позивачки, відповідач повинен сплатити половину понесених нею фактичних витрат на їх спільних дітей відповідно до законодавства.

Ухвалою суду від 21.01.2025 відкрито провадження по справі, постановлено проводити розгляд у спрощеному позовному провадженню без повідомлення сторін.

18.02.2025 року відповідач ОСОБА_2 скористався правом подання відзиву в якому зазначив, що заперечує проти позову в повному обсязі та вважає, що зазначені вимоги не обґрунтовані жодними доказами, та не можуть бути судом задоволені, оскільки витрати які просить стягнути позивач не відносяться до додаткових витрат в розумінні закону, деякі виписки по оплаті не містять реквізитів дати та часу їх сплати, відсутні фіскальні чеки. Крім того відповідач вказав, що вагома частина витрат відбувалась в той час, коли вони з позивачкою перебували у шлюбі і гроші на лікування надходили з сімейного бюджету. За змістом відзиву вважав вимоги такими, що не підтверджені доказами та не підлягають задоволенню.

27 лютого 2025 року представником позивачки ОСОБА_1 , адвокатом Фельським С.Л. подано відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої позивач не погоджується з доводами, викладеними у відзиві та вказує, зокрема, що доводи відповідача у відзиві, обумовлені лише його не бажанням приймати участь у додаткових витратах на лікування дітей та надавати будь-які додаткові кошти, (окрім тих що йому визначені рішенням суду, про стягнення аліментів).

В судове засідання сторони не з`явилися, подали клопотання про проведення судового розгляду без їх участі.

Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процессу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя 12.11.2024 року.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11.09.2024 року, з відповідача стягуються на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на одну дитину для дитини відповідного віку, з 23.07.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Діти проживають з позивачкою, що не заперечувалось відповідачем. Відповідач приймає участь шляхом сплати аліментів за рішенням суду.

Відповідно до корінця медичного висновку № 127/1 про дитину з інвалідністю віком до 18 років від 10.07.2024 року ОСОБА_6 , 2018 р.н. є дитиною з інвалідністю до 18 років.

Відповідно до інформаційного листа-довідки № 24/01-1 від 24.04.2024 року, ОСОБА_6 , 2018 р.н. відвідує спортивний комплекс «Sportrend», в якому отримує спортивно-оздоровчі послуги, а саме відвідує персональні заняття в басейні, які ОСОБА_8 відвідує два рази на тиждень з березня 2023 року по теперішній час у супроводі матері ОСОБА_1 .

Крім того, згідно довідки стоматологічної клініки «Майдент» № 6 від 02.10.2024 року, ОСОБА_6 , 2018 р.н. проходить ортодонтичне лікування в даній стоматології та регулярно відвідує лікаря стоматолога-ортодонта з 10.03.2024 року по теперішній час.

Згідно довідки стоматологічної клініки «Майдент» № 6 від 02.10.2024 року, ОСОБА_7 , 2014 р.н. проходить ортодонтичне лікування в даній стоматології та регулярно відвідує лікаря стоматолога-ортодонта з 21.01.2024 року по теперішній час.

Відповідно до ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності.

Згідно з ч. 2 ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, визначено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.10 ст.7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий із батьків зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Частина 2 статті 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат.

Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст.185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрат є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами.

Верховний Суд у справі № 520/12681/17 зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17.

Так, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування та оздоровлення їх спільного сина, а саме: на оплату аналізів, медичних досліджень та обстежень, на оплату лікування зубів, додаткові витрати на реабілітації, лікування зору та зубів, щеплення спільного сина сторін, який є інвалідом до 18 років, а саме: на консультацію лікаря та на вакцинацію.

Крім того, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування та оздоровлення їх спільної доньки, а саме: на оплату аналізів, медичних досліджень та обстежень, оплату лікування зубів.

Надаючі оцінку заявленим вимогам, дослідивши надані докази на їх обґрунтування, суд встановив, що долучені квитанції не дати коли була здійснена оплата за прийом лікаря, чи відомостей про оплату здійснених процедур лікарем, не зазначено якій особі проведено огляд, або зроблено процедури, тому суд визнає вказані позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на утримання доньки ОСОБА_9 , 2014 р.н. необґрунтованими та не вбачає підстав для їх задоволення. Витрати позивачки не є додатковими витратами в розумінні статті 185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами, не викликані особливими потребами, а відносяться до загальних потреб дитини, які покриваються за рахунок аліментів і витрат того з батьків, що мешкає з дитиною, та є складовою аліментів. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 01.04.2019 року у справі № 233/3518/17.

Суд наголошує, що позивачкою не доведено наявність у доньки певних захворювань, тому ці ознаки не є тими особливими обставинами із якими законодавець у ст. 185 СК України пов`язує необхідність участі іншого з батьків у витратах з цим пов`язаних.

Окрім того, понесення таких витрат є добровільним волевиявленням позивачки. Позивач не довела наявності особливих обставин відносно доньки ОСОБА_9 , 2014 р.н., які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат. Відсутні у позові ОСОБА_1 й належні та допустимі докази на підтвердження того, що позивачка узгодила виникнення та наявність таких витрат з відповідачем, тому такі витрати, понесені позивачкою на власний розсуд, в силі вимог ст. 185 СК України не можуть вважатися додатковими витратами. (постанова Верховного Суду від 22.04.2022 у справі № 761/27222/20 провадження № 61-8815св21)

Щодо оплати лікування зубів, суд виходить з наступного. До позовної заяви ОСОБА_1 додано фіскальні чеки ТОВ «Майдент» від 21.01.2024 року на суму 500.00 грн. від 18.02.2024 р. на суму 750 грн, від 10.03.2024 року на суму 4410,00 грн, від 10.03.2024 року на суму 7600,00 грн., від 28.04.2024 року на суму 2900,00 грн., від 28.04.2024 року на суму 360,00 грн., від 16.06.2024 року на суму 3400,00 грн..від 10.03.2024 року на суму 2600,00 грн.,від 16.06.2024 року на суму 1900,00 грн., від 14.09.2024 року на суму 2100,00 грн., від 15.09.2024 року на суму 1600, 00 грн., від 15.09.2024 року на суму 430.00 грн., від 19.10.2024 року на суму від 800,00 грн., від 09.11.20245 року на суму 6750,00 грн., від 15.09.2024 року на суму 2000,00 грн. що на загальну суму становлять 38 100,00 грн.

На підтвердження сплати стоматологічних послуг для дітей не надано актів виконаних стоматологічних робіт, із зазначенням кому саме були надані певні стоматологічні послуги, крім того половина цих витрат була здійснена ще до розірвання шлюбу сторін та стягнення аліментів, що вказує спільність витрат подружжя.

Щодо оплати лікування зору.

До позовної заяви ОСОБА_1 додано чеки ТОВ «ГЕЛІОС ВІЖН УКРАЇНА» ZORKOCLINIC Медичний центр без дати складання (що не надає можливості встановити дату надання послуг) на суму 15 782,00 грн. є недоведеними позивачкою належними та допустимими доказами, оскільки ОСОБА_1 не надано актів виконаних робіт, із зазначенням кому саме та коли були надані певні послуги.

До позовної заяви ОСОБА_1 додано акти надання послуг ТОВ «Міжнародний центр реабілітації та нейрофізіології» від 10.05.2025 року на суму 600.00 грн. від 18.08.2023 р. на суму 11447,00 грн, від 28.02.2024 року на суму 15031,00 грн, від 19.08.2024 року на суму 7 806,00 грн., від 28.08.2024 року на суму 7 806,00 грн., вказані витрати на лікування дитини інваліда ОСОБА_5 , 2018 р.н. на суму 42 690,00 грн. були здійснені у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

За приписами ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з цим, суд ураховує, що позивачкою підтверджено квитанціями витрати пов*язані із проведенням щеплення дітей, які необхідні для забезпечення імунітету дітей їх загального здоров`я, тому задовольняє позов в частині стягнення вказаних витрат.

Відповідач за змістом відзиву посилався на скрутне матеріальне становище та неможливість приймання участі у додаткових витратах дітей, разом з цим такі посилання належними доказами підтверджені не були.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Позивачка просить суд стягнути з відповідача за отриману правничу допомогу, 10000 грн.

Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться витрати на професійну правничу допомогу, а в силу ч. 2 ст. 137 ЦПК розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

В супереч умов договору на наведених норм, ні позивачкою, ні її представником не надано належних та допустимих доказів понесених витрат на правничу допомогу, тому суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

В силу вимог статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення вимог судовий збір стягнуться пропорційно їх задоволенню з учасників справи.

Враховуючи, що позивачка була звільнена від спали судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4, ст.ст. 12, 13, 16, 77, 81, 82, 141, 211, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 6, 7, 8, 16, 141, 150, 155, 157,160-161, ст.ст. 180 - 181 СК України, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд -

В И Р I Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1795 (одна тисяча сімсот дев`яносто п`ять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави судовий збір у розмірі 32 грн. 72 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_2 .

Суддя: Ю.А. Галущенко