УХВАЛА

22 травня 2025 року

м. Київ

справа № 127/17043/24

провадження № 61-14954св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд): Гудими Д. А., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач)

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 липня 2024 рокуу складі судді Ан О. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Оніщука В. В., Медвецького С. К., Копаничук С. Г.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця про визнання незаконним та скасування в частині наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

постановив ухвалу про таке:

1. У травні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (далі - відповідач, КЕВ м. Вінниця) про визнання незаконним та скасування в частині наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

2. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 липня 2024 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ начальника КЕВ м. Вінниця від 05 квітня 2024 року № 70 в частині звільнення позивача з посади начальника фінансово-економічного відділення - головного бухгалтера КЕВ м. Вінниця. Поновлено позивача на цій посаді. Стягнуто з відповідача на користь позивача 168 419,80 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

3. Постановою Вінницького апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року апеляційну скаргу відповідача задоволено частково. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу та сплату судового збору скасовано й ухвалено у цій частині нове судове рішення. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 115 390,75 грн та судові витрати на правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, у розмірі 10 000,00 грн, а також на користь держави судовий збір у розмірі 1 828,18 грн.

4. 08 листопада 2024 року відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

5. Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.

6. 17 грудня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

7. 17 грудня 2024 року та 21 січня 2025 року відповідач подав додаткові пояснення у справі.

8. 23 грудня 2024 року представник позивача подав відзив на касаційну скаргу відповідача, а 15 січня 2025 року - додаткові пояснення.

9. Під час підготовки справи до касаційного розгляду з`ясовано, що касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, тому ці судові рішення не підлягають касаційному оскарженню.

10. Так, в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 21 травня 2024 року суд першої інстанції визнав справу № 127/17043/24 малозначною, зазначивши, що: «оскільки дана справа є малозначною та зважаючи на обставини, передбачені статтею 274 ЦПК України, суд вважає за необхідне її розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження» (а. с. 74).

11. Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

12. В такому випадку Суд звертає увагу на те, що згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

13. Так само і стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплюючи право на справедливий суд, не містить гарантій щодо можливості касаційного оскарження всіх судових рішень.

14. Механізм реалізації права на судовий захист визначає законодавець виключно в законах України (пункт 14 частини першої статті 92 Конституції України).

15. Відсутність можливості оскарження рішення в касаційному порядку автоматично не створює порушення права на справедливий суд.

16. За чинним конституційним правопорядком апеляційний перегляд має здійснюватися щодо кожної справи, яку оскаржено в апеляційному порядку, а в частині касаційного оскарження рішення суду обсяг права на таке оскарження змінено з права касаційного оскарження всіх рішень, крім випадків, встановлених законом, на право касаційного оскарження судового рішення лише у визначених законом випадках (див., наприклад, рішення Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року № 5-р(II)/2021).

17. Обґрунтування саме такого підходу в частині касаційного оскарження судового рішення міститься в Пояснювальній записці до проєкту Закону України про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) (реєстр. № 3524), ухваленого як Закон № 1401, де зазначено, що «встановлення законом виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, дасть змогу побудувати ефективну судову систему, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення».

18. В свою чергу згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

19. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року

№ 10-р(ІІ)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК. При цьому Конституційний Суд України звернув увагу, що зазначений припис має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

20. Обставин, передбачених абзацом другим пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК, суд не встановив, посилання у касаційній скарзі на наявність таких обставин відсутні.

21. Отже, судові рішення не підлягають касаційному оскарженню, оскільки ухвалені у малозначній справі.

22. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформульовано правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити.

23. Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

24. З огляду на викладене, оскільки оскаржувані судові рішення не підлягають касаційному оскарженню, а підстав, визначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК, немає, продовження розгляду касаційної скарги не відповідатиме завданням цивільного судочинства, касаційне провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 19, 260, 394, 396 ЦПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження у справі № 127/17043/24 за касаційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 липня 2024 рокута постанову Вінницького апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: П. І. Пархоменко Д. А. Гудима Є. В. Краснощоков