Справа № 502/885/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Березнікова О.В.,

при секретарі Нанєвої А.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Кілійського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкуванням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після смерті батька залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (на теперішній час АДРЕСА_2 ), яка належала йому як власнику. Інша 1/2 частина вказаного житлового будинку належала його дружині ОСОБА_3 . Але право власності на житловий будинок оформлено не було. Після смерті ОСОБА_2 належну йому частину вказаного житлового будинку успадкувала відповідно до вимог ст.. 1268 ЦК України його дружина ОСОБА_3 , яка спадщину прийняла фактично, оскільки була зареєстрована місцем проживання і проживала разом зі спадкодавцем за однією адресою. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_3 . Відповідно після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з вказаного житлового будинку. Позивачка спадщину після смерті матері прийняла та є спадкоємцем за заповітом всього майна матері, проте у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на житловий будинок відсутні, не може нотаріально оформити спадщину. У зв`язку з цим звернулася до суду з вказаним позовом.

Просить суд встановити факт належності вказаного житлового будинку батькам та визнати за позивачкою право власності на вказаний будинок.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представником відповідача подано заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги визнають.

Згідно з ч.4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

У відповідності з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 , який на день смерті проживав в АДРЕСА_2 (на теперішній час АДРЕСА_2 ), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 07.04.2015 року, свідоцтвом про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу, випискою з домової книги щодо реєстрації місця проживання (копії додаються).

Перед смертю ОСОБА_2 заповітів на своє майно не складав, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру № 81006702 від 01.05.2025 року.

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке складалося з 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (на теперішній час АДРЕСА_2 ), який належав йому як власнику, оскільки він його побудував відповідно до Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого Кілійською держнотконторою від 27.06.1969.

Інша 1/2 частина вказаного житлового будинку належала його дружині ОСОБА_3 . Але право власності на житловий будинок оформлено не було, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.05.2025.

Після смерті ОСОБА_2 належну йому частину вказаного житлового будинку успадкувала, відповідно до вимог ст.. 1268 ЦК України, його дружина ОСОБА_3 , яка спадщину прийняла фактично, оскільки була зареєстрована місцем проживання і проживала разом зі спадкодавцем за однією адресою, але належним чином спадщину не оформила, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру № 81006676 від 01.05.2025.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_3 , яка на день смерті проживала в АДРЕСА_2 (на теперішній час АДРЕСА_2 ), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 12.12.2019 року, свідоцтвом про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу, випискою з домової книги щодо реєстрації місця проживання.

Перед смертю ОСОБА_3 склала заповіт на все своє майно на ім`я позивачки, що підтверджується Заповітом від 08.08.2015 та Витягом зі Спадкового реєстру № 81004163 від 30.04.2025.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 (на теперішній час АДРЕСА_2 ).

Після смерті ОСОБА_3 належне їй майно позивачка успадкувала відповідно до вимог ст.. 1268 ЦК України за законом, оскільки проживала разом зі спадкодавцем за однією адресою.

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок, житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 складається з: літ. А- житловий будинок (загальна площа 67,8 кв. метра, житлова площа 51,1 кв. метра), літ. Б комора, літ. В літня кухня, літ. Г сарай, літ. Д убиральня, літ. Е сарай, №1-7- надвірні споруди (копія додається).

Оформити спадщину в нотаріальному порядку позивачка не може через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності.

Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст..1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права.

Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Також, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до п.3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12, постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося.

Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Слід зазначити, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з частиною третьою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Оцінюючи підстави виникнення права власності на новостворене майно суд враховує, що правовідносини щодо будівництва садових будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, а не нормами ЦК України від 16 січня 2003 року.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права.

Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Враховуючи зазначене, до предмету доказування у цій справі належать обставини щодо часу будівництва будинку садибного типу з господарськими спорудами.

З технічного паспорту на спірний будинок чітко встановлено, що роком побудови житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є 1970 рік.

У судовому засіданні повністю знайшов своє підтвердження факт, що позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка, яка спадщину прийняла.

Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на спірну квартиру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт належності житлового будинку в АДРЕСА_2 (на теперішній час АДРЕСА_2 ) ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рівних частках по 1/2 частині кожному, а після смерті ОСОБА_2 - в цілому ОСОБА_3 .

Визнати право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 , який складається з: літ. А- житловий будинок (загальна площа 67,8 кв. метра, житлова площа 51,1 кв. метра), літ. Б комора, літ. В літня кухня, літ. Г сарай, літ. Д вбиральня, літ. Е сарай, №1-7- надвірні споруди, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Березніков