УХВАЛА

19 травня 2025 року

м. Київ

справа № 644/7094/23

провадження № 61-5971ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 06 травня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів шляхом стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Ощадбанк» про захист прав споживачів шляхом стягнення грошових коштів у розмірі 64 447,58 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 64 447,58 грн та судовий збір на користь держави в сумі 1 073,60 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 06 травня 2025 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» залишено без задоволення. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2024 року залишено без змін.

05 травня 2025 року АТ «Ощадбанк» через підсистему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 06 травня 2025 року, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.

Застосування передбаченого законодавством вартісного порогу для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.

Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах, слугувати суспільним інтересам щодо забезпечення єдності судової практики й розвитку права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт2 частини третьої статті 389 Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту5 частини шостої статті 19 ЦПК України до категорії малозначних віднесені справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є захист прав споживачів шляхом стягнення грошових коштів у розмірі 64 447,58 грн, що не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (60 х 3 028 грн =181 680,00 грн).Таким чином ця справа відноситься до категорії малозначних.

Ця справа не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Отже, судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

У касаційній скарзі АТ «Ощадбанк» зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для банку, посилаючись на те, що у справі належить вирішити питання цивільно-правової відповідальності користувача електронного платіжного засобу за проведені платіжні операції за наявності обставин, які доводять, що він своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції ,та за відсутності вини банку, його неправомірних дій або бездіяльності; неналежного способу захисту при заявлених вимогах про стягнення коштів, а не відновлення залишку на рахунку, як передбачено законодавством; права клієнта банку заявити вимоги про відшкодування завданої їй шкоди до осіб, які вчинили щодо нього шахрайські дії. Вважає, що ця справа стосується захисту прав споживача та стягнення з банку - емітенту платіжного засобу на користь позивачки коштів за відсутності вини банку, його неправомірних дій або бездіяльності. Поширеність розрахунків між фізичними особами за допомогою банківських платіжних карток та питань збереження інформації для ініціювання таких платіжних операцій стосуються необмеженого кола фізичних осіб, які можуть здійснювати такі розрахунки, що в будь-якому випадку викликає значний суспільний інтерес, а визначення умов відповідальності АТ «Ощадбанк» за проведення операцій, які не визнаються держателями платіжних карток, має для банку виняткове значення.

Верховний Суд, взявши до уваги ціну (64 447,58 грн) й предмет позову, складність справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини і надану обґрунтовану оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також оцінивши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником аргументи не свідчать про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у цій малозначній справі.

Доводи банку значною мірою спрямовані на ревізування обставин щодо того, чи сприяла позивачка своїми діями чи бездіяльністю втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати відповідні платіжні операції. Водночас, повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи та переоцінки доказів, яким було надано належну оцінку судами попередніх інстанцій. АТ «Ощадбанк» мало можливість доводити свої заперечення у судах попередніх інстанцій.

Заявник не обґрунтував, чому саме ця касаційна скарга чи справа стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес і в чому проявляється винятковість саме цієї справи для банку.

Доводи АТ «Ощадбанк» про те, що справа з вказаною вище ціною позову, за встановлених судами обставин має виняткове значення для заявника, є необґрунтованими.

Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки АТ «Ощадбанк» подало касаційну скаргу на судові рішення, що згідно з приписами ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 06 травня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів шляхом стягнення грошових коштів.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович