Справа № 278/5000/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Кравчук Д. В., розглянувши матеріали позовної заяви Першого заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення, -

ВСТАНОВИВ:

09.09.2024 року Житомирська окружна прокуратура в особі першого заступника керівника Віктора Толочка звернулась до суду із позовом, в якому просить припинити громадянину російської федерації ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га з кадастровим номером :05:001:0119, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, право власності на яку 27.07.2016 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20, номер відомостей про речове право 15614251), шляхом її конфіскації (примусового відчуження) на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, а також стягнути сплачений судовий збір у сумі 3028 грн (а.с. 18).

В обґрунтування позову зазначено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 на підставі Договору про встановлення режиму особистої приватної власності на майно, що є спільною власністю подружжя №7847 від 27.07.2016, є одноосібним власником вказаної земельної ділянки.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 27.07.2016 року зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0119, загальною площею 0,1 га, яка знаходиться на території АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20, номер відомостей про речове право 15614251) (а.с. 5).

При цьому ОСОБА_1 є нерезидентом, громадянином російської федерації.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, в порушення ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (з 27.07.2016 року по теперішній час) не виконав обов`язок щодо її відчуження, у зв`язку з чим, згідно ч.ч.2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, право власності на вказану земельну ділянку підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 05.11.2024 року в цій справі відкрито спрощене позовне провадження.

У судове засідання сторони по справі не з`явилися, хоча були повідомлені про розгляд справи належним чином (а.с. 51-52). Від відповідача повернулося неврученим поштове відправлення (а.с. 44-45).

Виклик відповідача здійснювався також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Також представник Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області подала до суду пояснення щодо позову, в яких просила суд задовольнити позовні вимоги заступника керівника Житомирської окружної прокуратури Житомирської області в повному обсязі та проводити розгляд справи без участі представника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (а.с.54-56).

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га з кадастровим номером :05:001:0119, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства від 27.07.2016 року належить ОСОБА_1 (а.с. 5)

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 є громадянином російської федерації, що підтверджується тимчасовою посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 , виданої 06.07.2010.

Також вищевказане підтверджується відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (а.с. 6).

Згідно Договору про встановлення режиму особистої приватної власності на майно, що є спільною власністю подружжя №7847 від 27.07.2016 ОСОБА_1 є власником вказаної земельної ділянки (а.с. 7).

За змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч.2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Таким чином, земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером :05:001:0119, наразі перебуває у власності громадянина російської федерації ОСОБА_1 . Проте упродовж року після набуття права власності на спірну земельну ділянку відповідач не відчужив її.

Стаття 13 Конституції України визначає, що земля є об`єктом права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України.

Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам (ч.5 ст. 22 ЗК України).

Суб`єктами права приватної власності на землю, відповідно дост. 80 ЗК України, визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч.2 ст. 81 та інших норм ЗК України, суб`єктами права приватної власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини (ч.3 ст. 81 ЗК України).

Проте, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню (ч .4 ст. 81 ЗК України).

Відповідно до вимог п.п.«д», «е» ч.1 ст. 140 ЗК України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: конфіскація за рішенням суду; не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Примусове припинення прав на земельну ділянку, відповідно до п.«в» ч. 1 ст. 143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду (ч.ч.1, 2 ст. 145 ЗК України).

Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику (ч. 4 ст. 145 ЗК України).

За приписами п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі конфіскації.

Відповідно до ч. 1 ст. 348 ЦК України, встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду.

У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 513/444/15-ц зроблено висновок, що, якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна.

Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість (ч.ч. 1, 2 ст. 153 ЗК України).

Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Крім того, суд також враховує, що згідно з п.п.1 п.3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.

Згідно з п. 8 вказаного Положення, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Таким чином, саме Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч.ч.2, 4 ст. 145 ЗК України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки.

Таким чином, позовні вимоги є законними і обґрунтованими, заявлені належною особою, а обраний спосіб захисту відповідає характеру порушеного права.

Крім іншого, суд бере до уваги також доводи прокурора про те, що задоволення позову у цій справі не призведе до порушення прав позивача, передбачених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки таке втручання у право позивача буде законним, буде переслідувати публічний інтерес та буде пропорційним до мети, з якою таке втручання відбудеться.

Таким чином, у суду немає підстав вважати, що у відповідача ОСОБА_1 існували перешкоди самостійно чи за допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із зазначеними вище нормами законодавства та зробити висновки щодо наявності обов`язку відчужити спірну земельну ділянку.

Враховуючи встановлені по справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достатність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, той факт, що відповідач є громадянином російської федерації, який упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства не відчужив її, суд приходить до беззаперечного висновку, що наявні підставі для її конфіскації у власність держави, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі суд розподіляє за правилами статті 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву першого заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення - задовольнити.

Припинити право власності громадянину російської федерації ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0119, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом конфіскації даної земельної ділянки на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Стягнути з громадянина російської федерації ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Житомирської обласної прокуратури 3028,00 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 20.05.2025 року.

Суддя О. М. Дубовік