Справа № 503/1110/23
Провадження № 2/503/66/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Калашнікової Т.О.,

при секретарі судового засідання Поліковській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання у порядку спадкування права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , вказуючи, що вказаний об`єкт нерухомого майна, належав його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він та його рідний брат ОСОБА_2 є спадкоємцями за заповітом після померлої та у встановлений законом строк прийняли спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою. Позивач вказує, що відшкодує брату половину вартості даного об`єкта нерухомого майна, на що останній погоджується. Проте він не може оформити право власності на житловий будинок оскільки у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на цей об`єкт нерухомого майна. У зв`язку з цим, з метою захисту своїх спадкових прав, вимушений звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач не з`явився, однак надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання також не з`явився, надавши до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 ,, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07 квітня 2015 року, виданого Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області.

За час свого життя, а саме 22.03.2006 року, ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно із чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті заповіла своїм дітям: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Ця обставина підтверджується копією заповіту, посвідченого секретарем виконкому Будеївської сільської ради Кодимського району Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за №36 (а.с.8).

Після її смерті відкрилася спадщина, серед іншого майна, у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 . Дана обставина підтверджується випискою з погосподарської книги №1 за 2011-2015р.р особовий рахунок - НОМЕР_2 об`єкта погосподарського обліку та копією технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого на імя ОСОБА_3 (а.с.18, 20-24).

Відповідно до ст.1218 ЦК Українидо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч.1 ст.1268 та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 являється спадкоємцем після померлої ОСОБА_3 за заповітом.

Положення ч.1ст.1269 цього ж Кодексу встановлюють, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Зі змісту листа державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори Налдіної М.М. №134/02-14 від 11.03.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття ним спадщини та заведена спадкова справа №243/2025. Ця обставина вказує на те, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 у встановленому законом порядку та набув право власності на спадкове майно.

Однак через відсутність правовстановлюючих документів на будинок (будинок побудований в 60-х роках минулого століття) не може оформити спадщину в нотаріуса.

З виписки з погосподарської книги №1 за 2011-2015р.р особовий рахунок - НОМЕР_2 об`єкта погосподарського обліку та копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за ОСОБА_3 рахується житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 (а.с.18, 20-24).

Отже, право власності на будинок померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 набула до 01 січня 2004 року у визначеному Цивільним кодексом УРСР порядку.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в інформаційному листі від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що у разі спадкування жилого будинку, побудованого до 2004 року та щодо якого відсутні правовстановлюючі документи, за рішенням суду може бути визнано право власності в порядку спадкування при наявності виписки з погосподарської книги, технічного паспорту на будинок.

Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до п. п. 4.15, п. 4 глави 10, розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання всіх документів, які посвідчують право власності щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Статтею 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Таким чином з моменту прийняття спадщини двома або більше спадкоємців спадкове майно, як правило, є об`єктом їх спільної часткової власності. Частка у спадщині - не те ж саме, що і частка у праві спільної власності. Проте враховуючи схожість у правовому регулюванні при здійсненні поділу спадщини або виділу частки у натурі використовуються норми, які регулюють поділ майна, що є у спільній частковій власності або виділ частки з цього майна.

Поділ спадщини і виділ частки спадкоємця здійснюються на підставі положень ст. ст. 364-367 ЦК, що регулюють процедуру поділу (виділу частки) майна, що є об`єктом права спільної часткової власності з урахуванням особливостей поділу спадкового майна, визначеного нормами спадкового права.

Правочин про поділ спадщини здійснюється за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, і оформляється договором між ними, у якій зазначаються належні їм реальні частки у спадщині. Даний договір може стосуватися як поділу усього спадкового майна, так і виділу частки одного чи кількох спадкоємців. При цьому допускається грошова компенсація, якщо вартість майна є різною. При недосягненні згоди здійснюється у судовому порядку відповідно до часток, належних кожному із спадкоємців. У останньому випадку поділ спадкового майна оформляється судовим рішенням (п. 230 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В пункті 24 постанови № 2 від 2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення, що уразі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Встановлено що відповідач ОСОБА_2 позов визнав та не заперечував проти його задоволення, оскільки позивач відшкодує йому в грошовому еквіваленті належну йому частку у вищезазначеному об`єкті спадкового майна.

Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією № 41 від 31.08.2023 року.

Таким чином, 50 відсотків судового збору, які складають 536 грн. 80 коп., підлягають поверненню позивачу на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, стягненню з нього на користь позивача підлягає 50 відсотків судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом, що складає 536 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування,-задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , 50 відсотків судового збору, сплаченого згідно квитанції до платіжної інструкції №41 від 31.08.2023 року, в сумі 536 (пятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого згідно квитанції до платіжної інструкції №41 від 31.08.2023 року, в сумі 536 (пятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя Т.О.Калашнікова