Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1064/25

Номер провадження: 6/511/13/25

05.05.2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді -Бобровська І. В.,

за участі секретаря судового засідання - Замковенко О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Роздільна матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Роздільнянський відділ державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Вказана заява мотивована тим, що на даний час в провадженні Роздільнянського відділу ДВС знаходиться виконавче провадження №4121830 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/541/1086/2013, виданим Миргородським міськрайонним судом полтавської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмір 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше мінімального розміру аліментів встановленого чинним законодавством , починаючи з 16.09.2013 року, до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 02.10.2014 року Роздільнянський районний суд Одеської області своєю ухвалою задовольним подання державного виконавця ДВС Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області і тимчасово обмежив заявника у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспортного документу для виїзду за кордон до погашення заборгованості по аліментам, по виконавчому листу № 2/541/1086/2013, виданим Миргородським міськрайонним судом Полтавської області. Згідно довідки Роздільнянського відділу ДВС у Роздільнянському районі Одеської області заборгованість по аліментам в заявника відсутня. Батько заявника, ОСОБА_5 , є інвалідом 2 групи по загальному захворюванню та знаходиться на його утриманні. У зв`язку із даними обставинами заявник намагався виїхати на тимчасове перебування для лікування свого батька за кордон. Але, при спробі переткнути кордон України, заявнику було відмовлено у зв`язку із наявністю відомостей щодо заборони виїзду з України. Оскільки заявник на даний час піклується про здоров`я свого батька, тому йому необхідно виїхати з ним на лікування за кордон та враховуючи відсутність заборгованості по аліментам, просить суд вказану заяву задовольнити та скасувати обмеження у праві виїзду за межі України.

У судове засідання 05.05.2025р. заявник ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Представник Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) начальник відділу Дмитро Марценюк в судове засідання не прибув, надав суду заяву, в якій зазначив, що станом на 28.04.2025 заборгованість по аліментам у виконавчому провадженні.№41218630 відсутня. Просив справу розглядати без участі представника Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, надала суду письмову заяву про неможливість прибути в судове засідання за станом здоров`я. До своєї зави додала довідки про свій стан здоров`я, про стан здоров`я дитини та пояснювальну записку, відповідно до якої проти задоволення заяви ОСОБА_1 заперечувала, мотивуючи тим, що вона є особою з інвалідністю 3 групи, сину ОСОБА_6 потрібне постійне лікування, боржник не бачив сина 11 років, в разі виїзду ОСОБА_1 за кордон аліментів він сплачувати не буде. Крім того, зауважила, що у 2023 року офіційним опікуном батька заявника ОСОБА_5 стає його зять ОСОБА_7 , який раз з ним у цьому ж році виїжджає за кордон. Заявник ОСОБА_1 у своїй заяві пише, що намагався виїхати з батьком за кордон 10.02.2022 року, а довідка про інвалідність батька датована 03.07.2023 року. Крім того, відсутній медичний висновок про те, що батьку заявника потрібне лікування за кордоном.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 02.10.2014 року Роздільнянським районним судом Одеської області по справі №511/2894/14-ц (Номер провадження 6/511/76/14) була постановлена ухвала про часткове задоволення подання Відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості у сумі 12 271,76 грн. станом на 31.08.2014 року по виконавчому листу №2/541/1086/2013, виданому 08.11.2013 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області, без вилучення закордонного паспортного документу. Виконання рішення про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України покладено на Державну прикордонну службу України.

Як вбачається із мотивувальної частини ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.10.2014 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 08.11.2013 було видано виконавчий лист №2/541/1086/2013 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) але не менш мінімального розміру аліментів встановленого чинним законодавством щомісячно, починаючи з 16.09.2013 року і до повноліття. 12.12.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (за ЄДРВП №41218630). З метою виконання виконавчого листа державним виконавцем було здійснено перевірку наявності майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, та не виявлено таке майно. На неодноразові виклики державного виконавця боржник до відділу ДВС не з`явився, від сплати боргу ухиляється, місце роботи приховує. Станом на 31.08.2014 року ОСОБА_1 має заборгованість по аліментам у розмірі 12 271,76 гривен.

Згідно довідки Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 12.03.2025 року на теперішній час на виконанні вказану відділу ДВС перебуває на виконанні виконавчий лист №2/541/1086/2013, виданий Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 08.11.2013року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) але не менш мінімального розміру аліментів встановленого чинним законодавством щомісячно, починаючи з 16.09.2013 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заборгованість по аліментам станом на 12.03.2025 року відсутня.

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_5 від 15.02.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на строк до 08.05.2025 року на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (має батька з інвалідністю ІІ групи).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ від 03.07.2023 року №497415 батько заявника ОСОБА_5 є особою з інвалідністю другої групи безстроково

Рішенням №650 від 31.03.2025 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовлено в перетині державного кордону України у зв`язку з тим, що відносно особи є рішення уповноваженого державного органу про заборону виїзду з України.

Як встановлено судом, обмеження відносно заявника у праві виїзду за межі України було вчинено до погашення заборгованості у сумі 12 271,76 грн. станом на 31.08.2014 року по виконавчому листу №2/541/1086/2013, виданому 08.11.2013 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області.

На час розгляду в суді заяви ОСОБА_1 виконавче провадження відносно останнього щодо стягнення періодичних платежів (аліментів) перебуває на виконанні у державного виконавця, але заборгованість за ним відсутня.

Мотиви суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби органи державної виконавчої служби дозволяли, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням пункту 1 статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно вимог статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною дев`ятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено особливий порядок дій, метою яких є створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання, який передбачає, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

При цьому, вказані у цій статті обмеження будуть вважатись такими, що застосовані із дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження", зокрема частини дев`ятої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", у разі, коли таке рішення буде вмотивоване державним виконавцем у відповідних постановах належним чином.

У разі усунення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, яка дає підстави виконавцю для накладення постанови про обмеження певних прав, виконавцем будуть вжиті заходи, передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

За правилами статті 74 Закону "Про виконавче провадження" розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилось, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.

Згідно зі статтею 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) нині діючим Цивільним процесуальним кодексом України передбачені у Розділі VІ, норма статті 441 якою регулює тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Стаття 441 ЦПК України, що діє на час розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, є спеціальною нормою, яка застосовується на стадії виконання судових рішень.

З аналізу наведеної норми процесуального законодавства випливає, що для застосування такого суворого заходу забезпечення виконавчого провадження необхідна наявність сукупності таких передумов, як: наявність невиконаного зобов`язання і обґрунтовані підстави вважати, що боржник ухилятиметься від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань шляхом виїзду за межі держави; застосування ж такого заходу не повинно бути свавільним.

Так, відповідно до положень ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника (ч.5); суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця (ч.6); за результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена (ч. 7); відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України (ч. 8).

Оскільки тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України застосовувалось до боржника за рішенням суду на підставі діючого на той час законодавства, то питання щодо скасування обмеження також повинно бути вирішено судом.

Звертаючись до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, боржник повинен довести факт зміни обставин, які стали підставою для застосування до нього відповідного заходу.

Заявником доведено, що підставою для застосування до нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України стала наявність заборгованості по аліментам в сумі 12 271,76 грн.

Обмеження застосовано судом на боржника 02.10.2014 року тимчасово до погашення вказаної заборгованості по аліментам.

На час звернення боржника до суду 02.04.2025 року з вказаною заявою заборгованість по аліментам відсутня.

Заявник має на утриманні батька - особу з інвалідністю 2 групи, має на підставі цього відстрочку від проходження військової служби, має намір на тимчасовий виїзд за кордон з батьком для його лікування.

Докази подальшого ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, тобто вчинення ним будь-яких свідомих діянь (дії або бездіяльності) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо) у суду відсутні.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно за своїм власним бажанням.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом. Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Статтею 6 зазначеного Закону встановлені підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Так, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, зокрема, коли громадянин ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів. Зважаючи на те, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є спеціальною нормою, то воно застосовується на стадії виконання судових рішень.

Ураховуючи, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України існує тривалий час з 2014 року і має триваючий характер, на час звернення до суду з вказаною заявою заборгованість повністю погашена, наявності на даний час підстав для продовження обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України у суду немає, у зв`язку з чим, суд вважає, що заяву ОСОБА_1 слід задовольнити, скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , яке накладене на нього ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.10.2014 року по цивільній справі №511/2894/14-ц (Номер провадження 6/511/76/14) за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Крецького Я.Т. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 .

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи стягувача про незадовільний стан здоров`я її та дитини, про відсутність медичного висновка щодо стану здоров`я батька боржника, про наявність у батька інших родичів не входять до предмета доказування у даній справі.

Доказів виїзду боржника за межі України на постійне місце проживання суду не надано.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

На підставі зазначеного та керуючись ст.441 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , накладене ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.10.2014 року по цивільній справі №520/2894/14-ц за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Крецького Я.Т. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 15 днів з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 19.05.2025 року.

Суддя: І. В. Бобровська