ЄУ№ 712/2823/25
Провадження №2/712/2034/25
20 травня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси
у складі: головуючого судді Стеценко О.С.,
за участю секретаря судового засідання Дубини В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №3815283 від 28.04.2021 у сумі 14 764,50 грн., витрати на сплату судового збору у сумі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 000,00 грн.
У обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.04.2021 ОСОБА_1 подав заявку на отримання кредиту №3815283. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства. На підставі указаної заяви ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу кредитні кошти у сумі 3 600,00 грн.
13.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 07Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором №3815283. Згідно розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості становить 14 764,50 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 3 240,00 грн., заборгованості за відсотками в сумі 11 164,50 грн., заборгованості за комісійними винагородами у сумі 360,00 грн.
Оскільки відповідач не виконав своїх грошових зобов`язань з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №3815283 від 28.04.2021 в сумі 14 764,50 грн.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 23 квітня 2025 року.
23 квітня 2025 року судове засідання відкладено на 20 травня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача.
Представник позивача до судового засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов, проти винесення заочного рішення не заперечив.
Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, зустрічний позов до суду не пред`явив.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке.
28.04.2021 ОСОБА_1 подав анкету-заяву на кредит № 3426218, за результатом розгляду якої між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №3815283.
Згідно п. 1.2 договору сума кредиту становить 3 600,00 грн.
Пунктом 1.3 договору визначено строк кредитування 30 днів з 28.04.2021.
Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 28.05.2021 (п. 1.4. договору).
Згідно п. 1.5.1 договору встановлено комісію за надання кредиту у сумі 360,00 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово.
Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом становлять 1 350,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування.
Пунктом 1.6 договору визначено стандартну (базову) процентну ставку 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Договором передбачена пролонгація строку кредитування.
Продовження строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних умовах (п. 2.3.1 договору).
Пунктом 2.3.1.1 визначено пролонгацію на пільгових умовах. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Пунктом 2.3.1.2 визначено пролонгацію на стандартних (базових) умовах. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.
Згідно графіку платежів за договором по споживчий кредит №3815283 від 28.04.2021 загальна вартість кредиту становить 5 310,00 грн. з урахуванням процентів за користування кредитом у сумі 1 350,00 грн. та комісії за надання кредиту у сумі 360,00 грн.
Як вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №3815283 ТОВ «Мілоан» нараховано заборгованість за період з 28.04.2021 по 11.08.2021 у сумі 14 764,50 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 3 240,00 грн., заборгованості за відсотками в сумі 11 164,50 грн., заборгованості за комісією у сумі 360,00 грн.
13.09.2021 між ТОВ «Діджи Фінанс» (фактор) та ТОВ «Мілоан» (клієнт) укладено договір факторингу №07Т, згідно якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Згідно п. 4.1 договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами такого реєстру прав вимоги.
З акту приймання-передачі реєстру прав вимог від 13.09.2021 до договору факторингу №07Т від 13.09.2021 вбачається, що клієнт передав, а фактор прийняв реєстр прав вимог від 13.09.2021 до договору факторингу №07Т загальною кількістю боржників 9315.
З витягу з Додатку до Договору факторингу №07Т від 13.09.2021 вбачається, що ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором №3815283 від 28.04.2021 на суму заборгованості 14 764,50 грн.
Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Платіжним дорученням №44915263 від 28.04.2021 підтверджується отримання ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 3 600,00 грн.
Відповідач належним чином умови договору не виконував, кредитні кошти позивачу у повному обсязі не повернені, 28.05.2021 відповідачем в рахунок погашення заборгованості сплачено 360,00 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основна сума заборгованості за кредитним договором №3815283 від 28.04.2021 у сумі 3 240,00 грн., яка заявлена позивачем до стягнення.
Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення комісії за кредитом у сумі 360,00 грн.
Розглядаючи указану вимогу, суд зазначає наступне.
Як було встановлено судом, п. 1.5.1. Договору про споживчий кредит визначено сплату комісії за надання кредиту сумі 360,00 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Судом установлено, що умовами Договору про споживчий кредит №3815283 від 28.04.2021 визначено сплату комісії, пов`язану з наданням кредиту, у розмірі 10% від суми кредиту, що становить 360,00 грн. (п. 1.5.1. Договору).
При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо сплати комісії за надання кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
З урахуванням викладеного, позовна вимога про стягнення комісії в сумі 360,00 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке.
Як вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №3815283 позивачем нараховані відсотки за період з 29.04.2021 по 11.08.2021 у сумі 11 164,50 грн.
Договором визначено строк кредитування 30 днів, тобто до 28.05.2021.
З відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором вбачається, що 28.05.2021 позивачем у рахунок сплати комісії за пролонгацію сплачено 360,00 грн., що є 10% від суми кредиту, а отже продовжено строк кредитування на 15 днів, тобто до 12.06.2021, що відповідає п. 2.3.1.1. Договору про споживчий кредит №3815283 від 28.04.2021.
Позивачем не надано доказів пролонгації відповідно до п. 2.3.1.2 договору, а саме доказів, що відповідач продовжував користуватися кредитними коштами після 12.06.2021, отже позивач має нараховувати відсотки лише в межах строку дії договору, пролонгованого відповідачем на пільгових умовах, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, а саме: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України» (п.п 81-85, 91).
Суд зазначає, що нарахування позивачем відсотків за Договором про споживчий кредит №3815283 від 28.04.2021 у період з 13.06.2021 по 11.08.2021 є необґрунтованим, оскільки здійснено поза межами строку кредиту, передбаченого Договором.
Тому з відповідача підлягають стягненню відсотки за Договором про споживчий кредит №3815283 від 28.04.2021 у сумі 1 957,50 грн., нараховані з 29.04.2021 по 12.06.2021, що становить 45 днів.
У задоволенні стягнення відсотків за період з 13.06.2021 по 11.08.2021 слід відмовити.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу у повному обсязі не повернуті, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_1 заборгованості Договором про споживчий кредит №3815283 від 28.04.2021 у сумі 5 197,50 грн., з яких 3 240,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1 957,50 грн. заборгованість за процентами за період з 29.04.2021 по 12.06.2021.
У решті позовних вимог слід відмовити.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги у сумі 5 197,50 грн., що становить 35,20% позовної вимоги, а отже з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 852,68 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1 408,00 грн.
Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов Товариста з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
У решті позовних вимог відмовити.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів.
Суддя: О.С. Стеценко