Житомирський апеляційний суд
Справа №275/742/24 Головуючий у 1-й інст. Данилюк О. С.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Талько О.Б.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №275/742/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Данилюк О.С. в селищі Брусилів Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №17.07.2023-100003096 від 17.07.2023 у розмірі 15 056,00 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 17.07.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №17.07.2023-100003096 (оферта), відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 8 000,00 грн., строком на 42 дні, з фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 2.1% за 1 день користування кредитом. Вказує, що ОСОБА_1 17.07.2023 електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій картковий рахунок НОМЕР_1 кошти у розмірі 8 000,00 грн., а отже акцептовано умови договору. Зазначає, що ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим у нього станом на 11 червня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 15 056,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8 000,00 грн та заборгованості по процентам в розмірі 7 056,00 грн. Враховуючи вищевикладене просило задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 березня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №17.07.2023-100003096 від 17.07.2023 у розмірі 8 000 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 287,14 грн., а всього 9 287,14 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» подало апеляційну скаргу, у якій просить в оскаржуваній частині його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не досліджено кредитний договір №17.07.2023-100003096, наявний у матеріалах справи, з якого вбачається, що сторонами у належній формі було погоджено розмір процентної ставки за користування кредитом. Зазначає, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) від 17.07.2023; 2) подання відповідачем заявки №17.07.2023-100003096 від 17.07.2023; 3) надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №17.07.2023-100003096 (кредитної лінії) від 17.07.2023. Зазначає, що незрозумілими є мотиви, з яких суд першої інстанції вважав не належним доказом довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не досліджував правильність розрахунку, а лише відхилив подані позивачем документи. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 березня 2025 року в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути на користь банку 7056,00 грн заборгованості за відсотками, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом у сумі 7056,00 грн., а тому в частині стягнення тіла кредиту не перевіряється апеляційним судом на предмет законності та обґрунтованості.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 17 липня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір в електронній формі №17.07.2023-100003096.

Вказаний договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором С298.

Згідно умов кредитного договору №17.07.2023-100003096 позичальнику надано кредит у розмірі 8 000,00 грн., строком на 42 дні з кінцевим терміном повернення до 27/08/2023 року включно.

Процентна ставка «фіксована» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2.1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього періоду.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.

За приписами пункту 3.2 кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до пункту 4.1. кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності та поворотності. Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок споживача.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитодавця, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу.

Сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання коштів позичальнику включно до дати їх фактичного повернення (п. 4.4 договору).

Згідно пункту 10.1 договору, договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця.

Також, 17 липня 2023 року сторонами було підписано і паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)), в якому містяться інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші умови умови кредитування аналогічні умовам, погодженим сторонами у вищевказаному кредитному договорі.

17.07.2023 відповідач отримав кредит від ТОВ «Споживчий центр» за договором №17.07.2023-100003096 в розмірі 8 000,00 грн., що підтверджується квитанцією про перерахунок коштів (ID платежу ).

Крім того, з відповіді АТ «Ощад Банк» від 11.03.2025 №46/12-11/29142/2025/65 вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку була емітована картка № НОМЕР_2 , яка містить зарахування на суму 8 000 грн за 17.07.2023.

Відповідно до копії довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №17.07.2023-100003096, яка долучена до позовної заяви, заборгованість ОСОБА_1 становить 15 056,00 грн., з яких: 8 000,00 грн - основний борг; 7 056, 00 грн проценти.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від позивача грошових коштів не повернув, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту у розмірі 8 000,00 грн підлягають задоволенню. З підписаного відповідачем кредитного договору №17.07.2023-100003096 між сторонами у належній формі було погоджено розмір процентної ставки за користування кредитом. В той же час у матеріалах справи відсутній належний розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків, а також зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, через що неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Відтак, у межах наявних у матеріалах справи доказів не є можливим встановити відповідність нарахованих відсотків за користування кредитом їх реальному використанню та погашенню. Оскільки позивач належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження доводів позову суду в частині відсотків не надав, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення відсотків у зв`язку з їх недоведеністю.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Встановлено, що 17 липня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір в електронній формі №17.07.2023-100003096, а тому вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно умов кредитного договору №17.07.2023-100003096 позичальнику надано кредит у розмірі 8 000,00 грн., строком на 42 дні з кінцевим терміном повернення до 27/08/2023 року включно.

Процентна ставка «фіксована» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2.1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього періоду.

Сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання коштів позичальнику включно до дати їх фактичного повернення (п. 4.4 договору).

Відповідно до копії довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №17.07.2023-100003096, яка долучена до позовної заяви, заборгованість ОСОБА_1 становить 15 056,00 грн., з яких: 8 000,00 грн - основний борг; 7 056, 00 грн проценти.

Керуючись частиною четвертою статті 367 ЦПК України, колегія суддів здійснює розрахунок заборгованості відповідача за процентами за користування кредитом.

Відтак, розмір заборгованості за процентами складає 7 056,00 грн., із розрахунку 8 000 грн (тіло кредиту) х 2,1% х 42 дні.

Отже, нарахування відсотків позивачем правомірно здійснювалось відповідно до умов укладеного договору.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом в розмірі 7056,00 грн не відповідає вимогам закону.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору №17.07.2023-100003096 від 17.07.2023 в частині нарахування відсотків. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову у вказаній частині, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про задоволення вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках у розмірі 7056,00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом у сумі 7056 грн скасувати та ухвалити у вказаній частині нове судове рішення про задоволення вказаної вимоги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 2422,40 грн та апеляційної інстанції у розмірі 3633,60 грн., а всього 6056 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 березня 2025 року скасувати в частині незадоволеної вимоги та в частині судового збору і ухвалити у вказаних частинах нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за нарахованими відсотками за кредитним договором №17.07.2023-100003096 від 17.07.2023 у розмірі 7056,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 2422,40 грн та в суді апеляційної інстанції у розмірі 3633,60 грн., а всього 6056,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді