Справа № 308/5075/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючої судді Логойда І.В., за участю секретаря судового засідання Янцо М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що з 2013 року перебуває у правових відносинах з Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області як особа, яка отримує пенсію за вислугу років, а з 10.05.2016 року переведений на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вказує, що з 2013 року Пенсійний фонд України в Закарпатській області діяв протиправно і спонукав його на моральні страждання та наніс матеріальну шкоду у великих розмірах, яке висвітлилось у відповідях Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 29.08.2023 №6800-6576/К-02/8-0700/23 та від 25.12.2024 року №5848-5788/К-02/8-0700/24, в яких відповідач сам визнав про те, що діяв проти належного пенсійного забезпечення в незаконний спосіб та був примушений виконувати свої обов`язки за призначенням, виключно за рішеннями національних судів України. Вказує, що відповідач у вищеназваних листах посилається на судові рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 по справі №260/23/21, яким визначено визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо повернення довідки № ХР16922 від 19.11.2020 року про грошове забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії, оформлене листом за вих. №0700-1507-8/44035 від 02.12.2020 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийняти видану ІНФОРМАЦІЯ_1 довідку №ХР№16922 від 19.11.2020 року про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року та здійснити обчислення і перерахунок з 01.04.2019 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки №ХР№16922 від 19.11.2020 року про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, що підлягає врахуванню для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статті 9 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", положень постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", а також здійснити виплату перерахованої пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум). Зазначає, що виконуючи рішення суду, відповідач здійснив з 01 червня 2021 року перерахунок пенсії, який складав 20817,95 грн., але почав сплачувати пенсію не 20817,95 грн., а 17690,00 грн., а з 01.07.2021 року 18540,00 грн., незаконно застосувавши для виплати розміру пенсії частину 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме: «максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017 року максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень», яка Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України.

Одночасно, відповідач своїми незаконними діями з 05.03.2019 року завинив кошти в сумі 119329,65 грн, які до теперішнього часу не отримав та підтверджуються листом відповідача від 29.08.2023 року №6800-6576/К-02/8-0700/23. Вказує, що відповідач вчинив відносно його пенсійного забезпечення антиконституційні дії, тому він вимушений звертатись до суду. Так, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 року по справі №260/2986/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено та визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо обмеження призначеної ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити нарахування і виплату з 01 квітня 2019 року призначеної ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимального розміру, з урахуванням проведених виплат. Зазначає, що саме виконуючи рішення вищенаведеного судового рішення відповідач почав з 01 листопада сплачувати пенсію в розмірі 20894,45 грн. Одночасно, відповідач своїми незаконними діями з 01.04.2019 року завинив ОСОБА_1 кошти в сумі 112326,00 грн., які до теперішнього часу не отримав та підтверджується листом відповідача від 29.08.2023 року №6800-6576/К-02/8-0700/23.

В подальшому, 25.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та введенням в Україні воєнного стану ОСОБА_1 був 25.02.2022 року мобілізований до ЗС України. Вказує, що за час його перебування на військовій службі відповідач продовжував діяти відносно його пенсійного забезпечення незаконно, і як наслідок рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 року по справі №260/630/19 визначено визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_1 у включенні до складу (розміру) грошового забезпечення, щомісячної додаткової грошової винагороди, з якої щомісяця її виплати утримувався єдиний внесок, і яка має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області нарахувати ОСОБА_1 з 31 грудня 2013 року пенсію за вислугу років з урахуванням при її обчисленні щомісячної грошової винагороди та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Одночасно, відповідач своїми незаконними діями з 31.12.2013 року заборгував ОСОБА_1 кошти в сумі 6019,67 грн., які до теперішнього часу не отримав та підтверджуються листом відповідача від 29.08.2023 року №6800-6576/К-02/8-0700/23.

Також, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 року по справі №260/2068/23 визначено визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо нездійснення ОСОБА_1 з 01.07.2021 доплати до пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 за №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячної доплати в сумі 2000,00 грн. відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» починаючи з 01.07.2021 року, з урахуванням проведених виплат. Зазначає, що відповідач в незаконний спосіб відмовився виконувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 року по справі №260/2068/23, вчергове посилаючись саме на максимальний розмір пенсії, який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність та підтверджується листом відповідача від 29.08.2023 року №6800-6576/К02/8-0700/23.

Таким чином, вказує, що починаючи з 1 березня 2022 року він мав отримувати пенсію у розмірі 23651,08 грн., а в подальшому з 1 липня 2022 року у розмірі 22721,28 грн., з 1 грудня 2022 року у розмірі 22747,68 грн., з 1 березня 2023 року у розмірі 24247,68 грн., з 1 липня 2023 року у розмірі 26247,68 грн., але весь цей час отримував пенсію обмежену її максимальним розміром, а саме 20966,45 грн., із серпня 2023 року 23866,45 грн.

Позивач посилається на постанови Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17, Європейський суд з прав людини у рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06, п.50756). Вказує, що вчергове звертався до суду та рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року за №260/1799/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволений. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2023 року максимальним розміром, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2023 року без обмеження максимальним розміром та з урахуванням вже виплачених сум. Таким чином, зазначає, що після набуття рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року за №260/1799/24 законної сили, мав отримувати з 01.01.2025 року пенсійне забезпечення в розмірі 26622,68 грн. Одночасно, відповідач в котре застосовуючи відносно його пенсійного забезпечення в аналогічній редакції норми права, які визнані неконституційними з 01.07.2023 року, завинив ОСОБА_1 кошти в сумі 75376,64 грн., які до теперішнього часу не отримав та підтверджуються листом відповідача від 25.12.2024 року №5848-5788/К-02/8-0700/24.

Крім того, незаконні втручання у майнові права ОСОБА_1 з боку відповідача в сукупності призвели до нанесення збитків у розмірі 313051,96 грн. Вказує, що станом на теперешній час суму грошей в розмірі 313051,96 грн. не отримав і відповідач листом від 29.08.2023 року №6800-6576/К-02/8-0700/23 проінформував його про те, що вищевказану суму, належних йому коштів, отримає після виділення її з Державного бюджету України, тобто незважаючи на те, що відповідач незаконно позбавив ОСОБА_1 відповідних коштів, він примушує його перебувати у невизначеному стані багато років.

Вищезазначені події висвітлені у вищенаведених листах, які недвозначно свідчать про те, що відповідач, нехтуючи загальноприйнятими нормами поведінки, а його посадові особи всупереч вимогам присяги, в тексті якої сформульовано, зокрема, зобов`язання державного службовця дотримуватися Конституції та законів України, вдаються до протиправних дій відносно прав та законних інтересів, чим нанесли йому істотну матеріальну шкоду та непоправиму моральну шкоду, а також висвітлені в листах відповідача, крім того, наведені обставини свідчать про те, що протиправна поведінка відповідача триває багато років та безкарно. Зазначає, що відповідач в неконституційний спосіб вдався до систематичного втручання у майнові права ОСОБА_1 та обмежив його у пенсійних виплатах, шляхом звуження суми належної до виплати пенсії в неправовий, антиконституційний спосіб, чим наніс матеріальну шкоду в сумі 313051,96 грн., про що свідчать офіційні документи ТУ ПФУ в Закарпатській області відповідача. Підтвердженням факту відповідних протиправних дій відповідача щодо втручання в майнові права, які захищенні Конституцією України, свідчать рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року за № 260/2986/21 та від 31.10.2024 року за №260/1799/24. Вказує, що відповідна обставина непоодинокого, довготривалого та безкарного позбавлення органом державної влади України, майнових прав та законних інтересів, постійно переслідує ОСОБА_1 відчуттям, що він не в змозі відновити свій попередній стан, на гідне отримання пенсійного забезпечення, що порушує життєвий устрій з усіма пов`язаними з цим негативними наслідками, а саме у душевних стражданнях, яких зазнав та продовжує зазнавати у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, у душевних стражданнях, яких зазнає у зв`язку із довготривалими законними сподіваннями на отримання свого майна, у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації, у руйнації життєвого устрою. Оскільки перебуваючи під впливом негативних відчутів та втрати надії на справедливість, викликану відповідачем, поза розумний сумнів свідчать про виникнення емоційних, психологічних і нервових навантажень та зривів, що як наслідок, призводить до погіршення стану його самопочуття та призводить до нанесення шкоди здоров`ю.

Крім цього, зазначає, що відповідач наніс матеріальну шкоду в особливо великому розмірі і не збирається її відшкодовувати, і цей факт спонукає його на ще більші моральні страждання з огляду на те, що він не може спланувати своє подальше існування. Просить врахувати, що він віддав велику частку свого життя, витрачаючи час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а саме отримання належних грошових сум свого пенсійного забезпечення відвідуванням та листуванням з відповідачем, перебуваючи під впливом довготривалої судової тяжби, та відстоювання власного пенсійного забезпечення, як джерела прибутків на життя. Зазначає, що існують неспростовні факти свавільного втручання відповідача публічного органу державної влади у його майнові права, які не потребують доказування, а саме нехтування положеннями законодавства з боку відповідача по відношенню до його прав та законних інтересів, встановлених судовими рішеннями, довготривалість протиправних дій відповідача, спрямованих проти нього та його майнових прав, позбавлення його грошової суми в особливо великих розмірах та обізнаність відповідача про його стійкі розлади здоров`я, що йому протипоказані психічні навантаження. Суму нанесеної моральної шкоди позивач обгрунтовує тим, що правопорушення скоєні відповідачем, тривають багато років, а він є людиною з обмеженими можливостями, тяжкістю вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, характеру та обсягу страждань як фізичних, душевних та психічних, характеру майнових та немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Таким чином, вважає що визначена сума у розмірі 300000 грн. з огляду на обставини, наведені в позові, є розумною, виваженою та справедливою, а також прирівняною до майнових втрат нанесених йому з 2013 року відповідачем.

Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 компенсації моральної шкоди в розмірі 300000 (триста тисяч) грн.

Від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. ОСОБА_1 із 31.12.2013 року перебуває на обліку в Головному управлінні як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі 260/23/21 від 05.02.2021 року позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки №ХР16922 від 19.11.2020 року про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року. З 01.06.2021 року виплата пенсії ОСОБА_1 здійснювалася з урахуванням вищенаведеного судового рішення, а різниця в пенсії (з урахуванням виплачених сум) за минулий час з 01.04.2019 по 31.05.2021 становить 119329,65 грн. Відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільнених зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету. Таким чином, вказана сума різниці в пенсії буде виплачена в порядку надходження бюджетних коштів для виплати по рішеннях судів.

Зі вказаного випливає відсутність у діях Головного управління Пенсійного фонду України умислу щодо спричинення позивачу моральної шкоди. Зазначає, що в даному випадку предметом доказування є вина відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідачів та спричинення моральної шкоди позивачу.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність особою зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову. У свою чергу, заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує, зокрема, тим, що неправомірна відмова відповідача провести перерахунок його пенсії з 01.04.2019, а також довготривалі й непоодинокі порушення органом ПФУ законних прав та інтересів позивача, встановлені судовими рішеннями, завдали та продовжують завдавати йому моральної шкоди. Однак, останній скористався своїм правом на оскарження відмови у здійсненні перерахунку пенсії з 01.04.2019 року, і судовим рішенням у справі №260/23/21 були відновлені порушені права позивача в частині здійснення перерахунку його пенсії. Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 , суд констатував факт порушення відповідачем вимог чинного законодавства, що регулює перерахунок пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

При цьому, враховуючи характер спірних правовідносин, вина заподіювача шкоди презюмується. Разом з тим, вказаних обставин недостатньо для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач зобов`язаний довести настання негативних наслідків у вигляді такої шкоди, її розмір та причинний зв`язок. У даному контексті слід зазначити, що визнання протиправною відмови у здійсненні перерахунку пенсії з 01.04.2019 року не є безумовним доказом неправомірності дій або бездіяльності у розумінні статті 1173 ЦК України. Окрім цього, ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вищезазначене свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження дій органу державної влади і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1173 ЦК України.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 по справі №464/3789/17, у якій суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зазначає, що позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При цьому звертають увагу, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб досягнути рівня страждань. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30.01.2018 по справі №804/2252/14, від 20.02.2018 по справі №818/1394/17. Безспірно, судова тяганина, переписка, подача скарг та звернень з юридичними та фізичними особами завжди викликають психологічне напруження, розчарування та незручності, негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, вагомості наслідків. Саме тому, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звертає увагу, що позивач в позові не довів заподіяння йому моральної шкоди, не вказав жодних критеріїв, які він враховував при визначенні причинно-наслідкового взаємозв`язку наслідків, що настали у зв`язку з діями органу пенсійного фонду та не вказав конкретних обставин, які мають значення для вирішення питання щодо обґрунтованості заявленої вимоги про стягнення моральної шкоди. Крім того, стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 у справі 260/23/21 було предметом розгляду справі 308/7330/21, у якій постановою Закарпатського апеляційного суду від 21.07.2022 позивачу у позовних вимогах відмовлено повністю. З урахуванням вищенаведеного, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, беручи до уваги наявні обставини спору, відсутні. Такі висновки збігаються з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. А тому, відповідач просить суд: у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання зне з`явився, належним чином повідомлений.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 02.03.2020 року.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою від 30.07.2023 року за № 6576/К-0700-23 про перерахунок пенсії.

З оглянутої копії листа Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 29.08.2023 №6800-6576/К-02/8-0700/23 на вказану заяву вбачається, що відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (з грудня 2020 року розмір прожиткового мінімуму відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» становить 1769,00 грн, з липня 2021 року розмір прожиткового мінімуму відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» становить 1854,00 грн). На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 року у справі №260/23/21, Головне управління прийняло та здійснило обчислення і перерахунок з 01.04.2019 року основного розміру пенсії на підставі довідки ХР 16922 від 19.11.2020 року про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року із урахуванням раніше виплачених сум. Відтак, після виконання вищезазначеного рішення суду до виплати належав розмір пенсії з урахуванням ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01.06.2021 року в сумі 17690,00 грн, з 01.07.2021 року в сумі 18540,00 грн. Різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) та після виконання вищезазначеного рішення суду за період з 01.04.2019 року по 31.05.2021 року склала 119329,65 грн. На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/2986/21 від 22.09.2021 року Головне управління здійснило нарахування та виплату з 01.04.2019 року призначеної пенсії без обмеження її максимального розміру, з урахуванням проведених виплат. Розмір пенсії після виконання вищезазначеного рішення суду з 01.11.2021 року виплачувався в сумі 20894,45 грн. Різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період з 01.04.2019 року по 31.10.2021 року склала 112326,00 грн. На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 року №260/3872/21 Головне управління здійснило з 01.05.2019 року перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням вже проведених виплат. Розмір пенсії після виконання вищезазначеного рішення суду виплачувався з 01.12.2021 року в сумі 20966,45 грн. Різниця в пенсії після виконання вищезазначеного рішення суду відсутня (з урахуванням нарахованої суми без обмеження максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, на виконання рішення суду по справі 260/2986/21). На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 року №260/630/19 Головне управління здійснило нарахування з 31.12.2013 пенсію за вислугу років з урахуванням при її обчисленні щомісячної грошової винагороди та виплату з урахуванням раніше виплачених сум. Різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період з 01.12.2013 року по 31.05.2016 року (до дати переведення на пенсію по інвалідності) склала 6019,67 грн.

Також згідно вказаної відповіді, на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду 28.04.2023 року №260/2068/23 Головне управління здійснило нарахування та виплату щомісячної доплати в сумі 2000,00 грн. відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» починаючи з 01.07.2021 року, з урахуванням проведених виплат. При цьому, щомісячна доплата в розмірі 2000,00 грн. встановлена у межах максимального розміру пенсії, як передбачено постановою Кабінету Міністрів Україна від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб». Отже, розмір пенсії після виконання вищезазначеного рішення суду з 01.07.2023 року становить 20966,45 грн (у розмірі обчисленому без обмеження максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, на виконання рішення суду по справі №20/3872/21, станом на 01.12.2021 року). В даному листі вказується, що вищезазначені суми ОСОБА_1 отримає після виділення їх з Державного бюджету України.

Відповідно до копії перерахунку пенсії по пенсійній справі № ОСОБА_1 з 01.06.2021 року за рішенням суду сума становить 17690, 00 грн.

Відповідно до копії перерахунку пенсії по пенсійній справі № ОСОБА_1 з 01.07.2021 року за Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік (з 01.07.2021)» сума становить 18540, 00 грн.

Відповідно до копії перерахунку пенсії по пенсійній справі № ОСОБА_1 з 01.11.2021 року за рішенням суду сума становить 20894, 45 грн.

Відповідно до копії перерахунку пенсії по пенсійній справі № ОСОБА_1 з 01.12.2021 року за рішенням суду сума становить 20966, 45 грн.

Відповідно до копії перерахунку пенсії по пенсійній справі № ОСОБА_1 з 01.03.2022 року за індексацією відповідно до ПКМУ №118 сума становить 20966, 45 грн.

Відповідно до копії перерахунку пенсії по пенсійній справі № ОСОБА_1 з 01.07.2022 року за уточнення роботи пенсіонера/влаштування на роботу або її припинення сума становить 20966, 45 грн.

Відповідно до копії перерахунку пенсії по пенсійній справі № ОСОБА_1 з 01.12.2021 року за державним бюджетом 2022 сума становить 20966, 45 грн.

Відповідно до копії перерахунку пенсії по пенсійній справі № ОСОБА_1 з 01.04.2023 року за індексацією відповідно до ПКМУ №168 сума становить 20966, 45 грн.

Відповідно до копії перерахунку пенсії по пенсійній справі № ОСОБА_1 з 01.07.2023 року за рішенням суду сума становить 20966, 45 грн.

Відповідно до копії листа сума виплаченої пенсії за період 01.05.2021 року по 31.08.2023 року складає 571433, 00 грн.

Також, згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 25.12.2024 №5848-5788/К-02/8-0700/24 на звернення ОСОБА_1 від 16.12.2024 року за №5788/К-0700-24, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року по справі №260/1799/24 виконано Головним управлінням в добровільному порядку, що підтверджується копією протоколу перерахунку з 01.07.2023 року та становить 26622,68 грн. та копією розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії, що містяться в автоматизованій системі розрахунку пенсій з 01.07.2023 року та становить 75376, 64 грн. (додано розрахунок та перерахунок).

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Право на судовий захист гарантується Конституцією України (статті 8, 56, 129-1), міжнародними договорами України і включає, у тому числі, і право на виконання судового рішення у розумний строк, яке реалізується за допомогою створення державою умов і забезпечення виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 129-1 Конституції України, пункт перший статті 6 Конвенції).

Конституція України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Ці положення також відображені у статтях 1, 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», із уточненням щодо кола осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об`єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України.

Так, рішеннями Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 у справі №260/23/21; від 22.09.2021 у справі №260/2986/21; від 30.09.2021 у справі №260/3872/21; від 10.01.2022 у справі №260/630/19; від 28.04.2023 у справі 260/2068/23 перераховано пенсію ОСОБА_1 з вказівкою на її нарахування згідно висновків суду при її обчисленні та зобов`язано здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно достатті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Право на судовий захист гарантується Конституцією України (статті 8, 56, 129-1), міжнародними договорами України і включає, у тому числі, і право на виконання судового рішення у розумний строк, яке реалізується за допомогою створення державою умов і забезпечення виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 129-1 Конституції України, пункт перший статті 6 Конвенції).

Конституція України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Ці положення також відображені у статтях 1, 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», із уточненням щодо кола осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об`єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

З урахуванням комплексного аналізу статей 3, 15, 16, 23, 1173 Цивільного кодексу України компенсація за порушення права на виконання судового рішення у розумний строк як захід відповідальності держави має на меті відшкодування заподіяної немайнової шкоди фактом порушення процедурних умов, що забезпечують реалізацію цього права упродовж розумного строку, незалежно від наявності чи відсутності вини органів, на які покладено обов`язок щодо виконання судових актів, інших державних органів та їх посадових осіб, хоча законом у цьому випадку передбачена умисна форма вини особи, що завдала моральної шкоди.

Розглядаючи вимоги про компенсацію, суд встановлює факт порушення права на виконання судового рішення в розумний строк, виходячи зі змісту судових актів та інших матеріалів справи з урахуванням правової та фактичної складності справи, поведінки заявника, ефективності та достатності дій суду або судді, що здійснюються з метою своєчасного розгляду справи, ефективності та достатності дій органів, організацій або посадових осіб, на які покладено обов`язок щодо виконання судових актів, характер дій та діяльності, спрямованих на своєчасне виконання судового акта, загальної тривалості провадження у справі і виконання судового акта.

Оскільки сам факт порушення права на виконання судового акта в розумний строк свідчить про заподіяну немайнову шкоду (порушення права на судовий захист), а її відшкодування не залежить від вини органу або посадової особи, особа, яка звернулася із заявою про компенсацію, не повинна доводити наявність цієї шкоди. Встановлення факту порушення права на виконання судового акта (рішення) в розумний строк є підставою для присудження компенсації.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та практику Суду як джерело права.

Відповідно до судової практики Європейського суду судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні. Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» №2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року) «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року.

У пунктах 35, 38, 82 справи «Бурмич та інші проти України» від 12 жовтня 2017 Європейський суд посилається на рішення у справі «Бурдов проти Росіїї (№2), де, зокрема, вказано, що у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий прогрес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу.

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року, зокрема, зазначив: Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення у справі «Антипенко проти Російської Федерації», скарга № 33470/03, § 82; у справі «Пшеничний проти Російської Федерації», скарга № 30422/03, § 351; у справі «Гарабаев проти Російської Федерації, скарга № 38411/02, § 113.

Згідно з п. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у свої постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц вказала, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду.

Отже, відповідно до покладених законом завдань і функцій, Пенсійний фонд України в особі уповноважених територіальних органів є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій та одночасно учасником цивільних правовідносин щодо відшкодування шкоди, завданої діями його підрозділів та посадових осіб.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ЦПК України). Критерії оцінки судом наданих сторонами доказів визначені у ст. ст. 77-80 ЦПК України.

В ході судового розгляду даної справи обставини, на які посилався позивач, факт спричинення йому моральної шкоди знайшли своє підтвердження доказами, які суд визнає належними і допустимими, оскільки вони логічно пов`язані між собою.

Судом, зокрема, встановлено, що діями відповідача спричинено моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях через порушення прав, неможливості реалізувати своє конституційне право на належний розмір пенсії. Крім того, суд враховує, що позивачу доводилося неодноразово звертатися до відповідача з метою реалізації свого права на підвищення пенсії, що призводило до порушення його звичайного способу життя. Тривале невиконання судових рішень викликало у нього відчуття несправедливості, зневіри у справедливість, моральну напругу, стурбованість тривалістю виконання судових рішень та невизначеністю термінів виконання.

Суд приймає до уваги те, що протиправні дії відповідача щодо нездійснення своєчасного перерахунку і невиплати в перерахованому (збільшеному) вигляді пенсії, тривале зволікання у виконанні цього обов`язку, негативно впливають на моральний стан позивача.

Натомість, суд не погоджується з доводами відповідача про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, недоведеність причинного зв`язку між неналежним контролем за виконанням судового рішення та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує. Такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки протиправність дій відповідача встановлена судовим рішенням у іншій справі та у суду відсутні підстави для здійснення переоцінки встановлених доказів та фактів, вина відповідача у даному випадку презюмується. Наявність моральної шкоди є доведеною, оскільки у зв`язку з бездіяльністю відповідача, встановленою судовими рішеннями, та тривалим невиконанням цих рішень, позивачу довелося прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Також суд не погоджується з висновками відповідача про те, що невиплата грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки завдання моральної шкоди позивач обґрунтовував не лише тим, що судове рішення не виконується, а й тим, що з вини відповідача йому неправильно обчислювався розмір пенсії і вона виплачувалась в заниженому розмірі, що підтверджено судовими рішеннями.

Крім того, як наголосив Європейський суд з прав людини у рішенні, ухваленому 07.05.2002 року у справі «Бурдов проти Росії», для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування. У справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) (п. 26) ЄСПЛ зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №750/1591/18-ц зазначила, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, пункт 44, від 20.07.2004) зауважив, що держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26.04.2005 у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19.02.2009 у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Отже, протиправними діями відповідача щодо ненарахування та не виплати позивачу належних сум пенсії порушено гарантоване Конституцією та Законами України, Протоколом 1 до «Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 4 листопада 1950 року, право позивача на отримання та мирне володіння майном, що знайшло своє підтвердження належними та допустимими доказами.

У постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі №214/7462/20 викладено правову позицію, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

При визначенні розміру стягнення моральної шкоди, суд враховує систематичність порушення права позивача на належне пенсійне забезпечення (5 судових рішень), тривалість невиконання рішень суду, сумарний розмір коштів, які внаслідок протиправних дій відповідача не були своєчасно нараховані та, як наслідок, не виплачені позивачу.

З урахуванням послідовності та систематичності вчинення відповідачем протиправних дій, характеру та тривалості моральних страждань позивача, негативних наслідків від перенесених ним моральних та психоемоційних травм, виходячи із засад розумності, справедливості, виваженості, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 8000 грн.

Саме такий розмір стягнення забезпечить належну сатисфакцію отриманої позивачем моральної шкоди та не призведе до надмірного його збагачення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» і судовий збір при подачі позову не сплачував.

Керуючись ст. ст. 89, 95, 258, 259, 263-265, 317, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місце знаходження пл. Народна, 4, м. Ужгород, 88008, ).

Повне рішення складено 19.05.2025.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В.Логойда