Справа № 441/1275/24 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/811/3080/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку на період навчання, -

в с т а н о в и в:

В травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період її навчання.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що сторони з 03.09.2005 по 13.02.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Діти фактично проживають з матір`ю.

Позивачка зазначала про те, що станом на сьогоднішній день дочці ОСОБА_3 виповнилось 18 років. Постановою Залізничного ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.05.2024 виконавче провадження згідно якого на її користь з відповідача ОСОБА_2 стягувались аліменти на утримання дітей по виконавчому листі №441/1869/14-ц від 19.12.2014 закінчено. Однак, ОСОБА_3 з серпня 2023 року є студенткою Львівського торговельно - економічного університету на денній та платній формі навчання. Вартість навчання в перший рік 24 250 грн., другий рік 27 100 грн., третій рік 29 250 грн., четвертий рік 31 500 грн. Дочка потребує матеріальної допомоги, оскільки необхідні кошти на харчування, одяг та інші витрати. Самостійно утримувати дочку, яка навчається у неї немає можливості, тому що має на утриманні ще неповнолітнього сина, який потребує постійного догляду та лікування. Відповідач фізично здоровий та має змогу і зобов`язаний надавати утримання дочці в розмірі 4000 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до закінчення її навчання, але не більше як до досягнення нею 23-річного віку. Просила позов задовольнити.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 18 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, щомісячно, починаючи з 17.05.2024, до закінчення дочкою навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн..

В решті позову відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Покликається на те, що судом не надано оцінку доказам, які вона подавала на підтвердження своїх позовних вимог щодо того, що відповідач має змогу надавати утримання дочці у розмірі 4000 грн.

Звертає увагу суду на те, що відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує доходи, має нерухоме майно, транспортний засіб, готівкові кошти, має можливість здійснювати видатки на суму 457 689 грн.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня дочка сторін, ОСОБА_5 продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою сторін та досягла повноліття.

Постановою Залізничного ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.05.2024 виконавче провадження згідно якого на користь ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2 стягувались аліменти на утримання дітей по виконавчому листі №441/1869/14-ц від 19.12.2014 закінчено.

Згідно договору про надання платної освітньої послуги №14/6с від 18.08.2023 вартість навчання ОСОБА_3 , за 2023-2027 навчальні роки становить: перший рік 24 250 грн., другий рік 27 100 грн., третій рік 29 250 грн., четвертий рік 31 500 грн. Позивачка зазначила, що крім оплати за навчання дочка потребує матеріальної допомоги, оскільки необхідні кошти на харчування, одяг та інші витрати. Самостійно утримувати дочку, яка навчається у неї немає можливості, тому що має на утриманні ще неповнолітнього сина, який потребує постійного догляду та лікування.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з того, що дочка сторін продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, при цьому вказав, що відповідач працездатний та доказів незадовільного стану здоров`я не надав.

Колегія суддів вважає, що розмір аліментів слід збільшити, виходячи з наступного.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2021 року у справі №308/4214/18.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 4000 грн, позивачка посилалася на те, що дочка є студенткою Львівського торговельно - економічного університету на денній та платній формі навчання, витрати на її навчання є значними, і позивачка не має можливості самостійно нести всі витрати, а відповідач, який, крім аліментів, іншої матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, є працездатним та за станом здоров`я має можливість сплачувати аліменти.

Разом з тим, позивачка при пред`явленні позову надала докази розміру витрат, пов`язаних із навчальним процесом дочки.

Вартість навчання в перший рік 24 250 грн., другий рік 27 100 грн., третій рік 29 250 грн., четвертий рік 31 500 грн.

При цьому відповідач, посилаючись на відсутність працевлаштування та стабільного доходу через що він позбавлений можливості сплачувати аліменти на дитину, яка продовжує навчатися, не надав доказів на підтвердження своїх доводів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про відсутність можливості сплачувати ним аліменти на навчання дочки.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо його скрутного матеріального положення, так як відповідач, маючи обов`язок у змагальному процесі доводити свої твердження, не надав суду доказів, що не працює, немає майна.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши матеріальний стан позивача та відповідача, встановивши обставини справи дійшов необґрунтованого висновку щодо визначеного розміру аліментів в розмір 2500 грн.

При визначенні розміру аліментів колегія суддів враховує стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, відсутність у нього на утриманні інших осіб, а також те, що відповідач, будучи працездатною особою може працевлаштовуватись на будь-яку оплачувану роботу чи отримувати інші доходи внаслідок своєї трудової діяльності, а отже він спроможний та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині, яка продовжує навчання. Тому, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір аліментів підлягає зміні, а тому слід визначити аліменти у розмірі 4000 грн щомісячно.

За таких обставин, колегія суддів, ураховуючи інтереси повнолітньої дочки, яка продовжує навчання та має право на достатній рівень матеріального забезпечення, приходить до висновку про наявність підстав для встановлення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн щомісячно.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на період навчання дочки в розмірі 2500 грн., в порушення статті 182 СК України не врахував вищезазначених обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

З урахуванням обставин справи та обґрунтуванням сторонами своїх вимог та заперечень колегія суддів, вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн щомісячно.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18 вересня 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 17.05.2024, до закінчення дочкою навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 травня 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.