Провадження №2/751/46/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2025 року місто Чернігів
Новозаводський районний суд м. Чернігова
в складі: головуючого-судді Діденко А.О.
при секретарі Соколовський В.В.
учасники справи:
позивач Департамент соціальної політики Рівненської міської ради
представник позивача Щербяк Олена Одисеївна
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
Встановив:
І. Стислий виклад позиції позивача
Департамент соціальної політики Рівненської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої суми допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 10 000 грн, а також понесених судових витрат.
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 30.03.2022 відповідач звернулася із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, у якій було зазначено інформацію про неповнолітню дитину, яка перемістилась разом із нею. На підставі поданої заяви та відповідно до Порядку №332 від 20.03.2022 відповідачу з урахуванням неповнолітньої дитини було призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам на період з 01.03.2022 до 30.04.2022 у розмірі 5 000 грн щомісячно. 25.04.2022 відповідачу були зараховані кошти в розмірі 10 000,00 грн за період з 01.03.2022 до 30.04.2022. Проте під час обміну інформації з центральним рівнем 11.05.2022 у зв`язку з технічним збоєм відповідачу 24.05.2022 було повторно зараховано допомогу в розмірі 10 000,00 грн за цей же період. За таких обставин надмірно (повторно) виплачені кошти державної соціальної допомоги в розмірі 10 000,00 грн підлягають поверненню на підставі пункту 11 Порядку №332 від 20.03.2022. Зазначає, що відповідач кошти в добровільному порядку не повернула.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі
Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 31 січня 2025 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалами суду від 25.02.2025 та 27.03.2025 розгляд справи відкладався у зв`язку з необхідністю вжиття заходів щодо сповіщення відповідача про розгляд справи.

У судове засідання представник позивача не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому порядку. Від представника позивача в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Одночасно зазначила, що обставини технічного збою під час перерахування обміну даними щодо оплати є загальновідомими та не підлягають доказуванню (а.с.25-26).

Відповідач у судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому порядку шляхом направлення повісток за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З урахуванням вищевикладеного судом 08.05.2025 постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ч. 4 ст. 223, ст.ст. 280-281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Згідно з довідками від 29.03.2022 №5612- та №5612- ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2 взяті на облік як внутрішньо переміщені особи в місті Рівне (а.с.10-11).

30 березня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, вказавши відомості про неповнолітню дитину ОСОБА_3 , 2018 року народження (а.с.8).

Департамент соціальної політики Рівненської міської ради рішенням про призначення допомоги переміщеним особами на проживання від 14.04.2022 призначив відповідачу допомогу ВПО на сім`ю в загальній сумі 5 000 грн з 01.03.2022 до 31.05.2022 (а.с.9).

З наданої позивачем довідки №120 від 12.11.2024 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Департаменті соціальної політики Рівненської міської ради і отримувала допомогу ВПО; станом на 12.11.2024 розмір переплати за період з 01.03.2022 до 30.04.2022 становить 10 000 грн (а.с.7).

Позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення надміру виплачених коштів у розмірі 10 000 грн (а.с.12-14), проте кошти добровільно не повернуті.

ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін

У частині першій статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правовідносини, що виникають у сфері дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, а також надання допомоги на проживання таким особам регулюються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» від 20 березня 2022 року № 332 (далі Порядок № 332 у редакції, що діяла на час звернення відповідача із заявою та призначення допомоги).

Так, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»).

Відповідно до п. 2 Порядку допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312).

Згідно з п. 3 Порядку допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням та дати припинення чи скасування воєнного стану.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 року включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Пунктом 11 Порядку (у редакції від 24.05.2022) передбачалось, що у разі неправомірного або повторного отримання внутрішньо переміщеною особою допомоги на проживання за певний період суми виплаченої допомоги повертаються особою добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення.

Відповідно до п. 29 Порядку № 332 (у теперішній редакції) у разі неправомірної або повторної виплати отримувачу допомоги за певний період суми такої виплаченої допомоги повертаються отримувачем добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення.

Орган соціального захисту населення з моменту виявлення факту надміру перерахованої (виплаченої) допомоги визначає обсяг неправомірно або повторно отриманих коштів та протягом 30 робочих днів повідомляє про це уповноваженій особі або отримувачу шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/ електронного зв`язку (із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи (за технічної можливості)/засобами мобільного зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки орган соціального захисту населення вирішує питання про їх стягнення в судовому порядку.

Положення статті 1212 ЦК України закріплюють, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Водночас статтею 1215 ЦК України визначені випадки, коли безпідставно набуте майно не підлягає поверненню.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України).

Оскільки нараховані відповідачу кошти в розмірі 10 000 грн є допомогою на проживання внутрішньо переміщеним особам, то при вирішенні питання повернення вказаних коштів підлягають застосування положення статті 1215 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15 (провадження №14-445цс18) дійшла висновку, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум.

Отже, закон встановлює два винятки з цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

З наведеного вбачається, що надміру виплачена суми допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 10 000 грн підлягає поверненню позивачу у разі доведеності його рахункової помилки або недобросовісності відповідача.

За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем не обґрунтовується недобросовісність відповідача, а так само не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач допустила будь-яку недобросовісну поведінку, вчинила дії, які призвели до отримання повторної допомоги на проживання ВПО.

Також позивачем не доведено належними, допустимим та достатніми доказами виникнення рахункової помилки при нарахуванні допомоги, внаслідок чого відповідач отримала 10 000 грн допомоги на проживання.

Так, у матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано доказів, що встановлювали б факт наявності рахункової помилки, зокрема висновки ревізії, акти перевірки чи службового розслідування, будь-яка інша інформація, яка б підтверджувала виникнення помилки при нарахуванні допомоги, вказувала на фактичні обставини, за яких відбулася така рахункова помилка.

Доводи позивача про загальновідомий факт технічного збою під час обміну даними, що підлягає доказуванню, суд відхиляє, оскільки така обставина не може бути визнана загальновідомою через невідповідність об`єктивному критерію (відомість факту широкому колу осіб) та суб`єктивному критерію (обізнаність суду про таку обставину).

Навіть якщо припустити виникнення технічного збою під час обміну інформацією, на підтвердження чого жодних доказів надано не було, позивачем не обґрунтовується, що такий збій є саме рахунковою помилкою, що призвела до виплати відповідних грошових сум.

Крім того, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, в пункті 71 якого зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для повернення сплаченої відповідачу допомоги повторно, на думку позивача, є технічний збій під час обміну даними з центральним рівнем. Проте будь-яких доказів на підтвердження цього позивач не надав, як і не навів обставин щодо недобросовісності набувача допомоги або виникнення рахункової помилки при нарахуванні допомоги.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні всебічно, повно та об`єктивно наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є недоведеними, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

V. Розподіл судових витрат

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України.

Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн (а.с.1).

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 280-289, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, суд

Вирішив :

У задоволенні позову Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач Департамент соціальної політики Рівненської міської ради (місцезнаходження: вул. Соборна, буд. 12, м. Рівне, 33028, )

Відповідач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Суддя А.О. Діденко