справа № 362/3272/25
провадження № 2-о/362/122/25
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

09.05.2025

Суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Попович О.В. перевірив на предмет відповідності вимогам закону матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті на території іноземної держави й

установив:

06 травня 2025 року заявник звернувся до суду з указаною заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла на території РФ у місті Москва.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд приходить до висновку про те, що вона підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту смерті в порядку окремого провадження суддею враховано, що ця заява повинна відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст.ст. 175, 177 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим 294 ЦПК України.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

При зверненні до суду заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Як роз`яснено у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Звертаючись з даною заявою до суду, заявник зазначає, що факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується свідоцтвом про смерть російської федерації, м. Москва, серії НОМЕР_1 від 16.07.2024 р., виданим органом ДРАЦС Москви №125 та лікарським свідоцтвом про смерть серії 45 №224067074 від 16.07.2024 р.

Заявник вказує, що звертався до Васильківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області із заявою про встановлення факту смерті матері - ОСОБА_2 .

Водночас, Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області надіслав відповідь від 02.04.2025 р., в якій вказав, що немає законних підстав для проведення реєстрації смерті.

Отже, вважаючи, що зареєструвати факт смерті матері у встановленому законодавством порядку заявник не має можливості, оскільки органами державної реєстрації актів цивільного стану України не приймаються до уваги документи про смерть, видані на території росії, країни-агресора, останній звернувся із даної заявою до суду.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб (ч. 4 ст. 294 ЦПК України).

До заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки.

У своїй заяві заявник зазначає, що метою встановлення факту смерті є прийняття спадщини після смерті матері.

Враховуючи, що заявник звертається із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_1 для отримання спадщини, заявнику слід визначитись із питанням про залучення до участі у справі в якості заінтересованих осіб всіх родичів, які мають право в силу закону заявляти права на вступ у спадщину.

Крім того, заявником, в якості доказу, подано до заяви копію свідоцтва про смерть ОСОБА_1 , що видане органами реєстрації російської федерації, м. Москва.

Відповідно до п. 7 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути визначений міжнародно-правовим договором.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

10 січня 2002 року Верховна Рада України дала згоду на приєднання України до Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. Конвенція набрала чинності для України 22 грудня 2003 року і застосовується у відносинах з державами, що не висловили заперечень проти приєднання України до Конвенції.

Згідно з ст. 3 Конвенції визначено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

Апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред`явника документа. Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України іноземні документи повинні бути легалізовані або мати апостиль, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, але заява не містить посилань на докази, що заявник звертався до компетентного органу з вказаним питанням та йому було відмовлено.

Окрім вищенаведених недоліків, заявником не виконано вимоги ч. 2 ст. 95 ЦПК України, відповідно до якої письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частиною 5 статті 95 ЦПК України передбачено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Надані із заявою в якості доказів документи не засвідчені належним чином в повній мірі та не містять дати їх засвідчення.

Суд зазначає, що копія набуває юридичної сили лише в разі засвідчення в установленому порядку (правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 08.05.2019 року у справі №160/7887/19).

На підставі викладеного суддя приходить до висновку, що заява не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства, а тому вважає за необхідне залишити заяву без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення такої ухвали. Роз`яснити заявнику, що у разі не виконання вимог ухвали до встановленої дати, тобто вказані недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185 ЦПК України, суд

постановив:

1. Залишити без руху заяву.

2. Надати заявнику строк у десять днів із дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків заяви, наведених у мотивувальній частині ухвали.

3. Направити (вручити) заявнику (його представнику) копію цієї ухвали.

4. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

Суддя О.В. Попович