Справа № 761/5217/24
Провадження № 2/201/373/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року Соборний районний суд міста Дніпра

в складі: головуючого судді Батманової В.В.

при секретарі Дейнега А.М.

за участю представника позивача Гальцова В.Ю.

представника позивача адвоката Бартош-Стрельнікова А.В.

представника відповідача ТОВ «Спарк-В» адвоката Чміль Ю.В.

представника відповідача ТОВ «Бігкомерц» адвоката Теліус Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Соборного районного суду міста Дніпра в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Днепроградострой» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спарк-В», приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Бігкомерц», треті особи - ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростислав Олександрович, Державне підприємство «Сетам» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та за позовною заявою приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича (поданий в інтересах боржника ОСОБА_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спарк-В», ОСОБА_1 , треті особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Спарк-В», Товариства з обмеженою відповідальністю «Бігкомерц», Державне підприємство «Сетам» про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 25.04.2024 за підсудністю з Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Днепроградострой» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спарк-В», приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Дніпро», треті особи - ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростислав Олександрович, Державне підприємство «Сетам» про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В обґрунтування вимог позовної заяви, з урахуванням уточнень, було зазначено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2023 року було задоволено позовні вимоги ТОВ «Фінанс Дніпро» до ОСОБА_1 і ТОВ «Днепроградострой», треті особи ОСОБА_2 і приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О. про визнання договору купівліпродажу недійсним, визнання незаконним та скасування рішення, припинення права власності та поновлення запису про реєстрацію права власності.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції зазначив, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2022 року у справі №6-5656/11 (провадження №6/7557/74/22) заяву ТОВ «Фінанс Дніпро» про заміну сторони виконавчого провадження було задоволено, замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні у даній справі.

01 липня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №8/0003/2022 з примусового виконання виконавчого листа від 10 травня 2022 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва в цивільній справі №6-5656/11 про стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_2 .

В ході здійснення заходів примусового виконання, приватним виконавцем було встановлено наявність у ОСОБА_2 іпотечного майна, а саме квартири АДРЕСА_1 . Однак, згідно відповіді приватного виконавця, він позбавлений можливості звернути стягнення на зазначене іпотечне майно, у зв`язку із забороною щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування відповідного.

Таким, чином, у позивача були відсутні правові підстави здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки та задовольнити свої грошові вимоги до ОСОБА_2 , в тому числі шляхом продажу на електронних торгах предмета іпотеки.

Власник спірної квартири - ОСОБА_2 не здійснював дії, які би підтверджували наявність його волевиявлення стосовно відчуження квартири АДРЕСА_2 . Рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Днепроградострой» є незаконним, і запис про державну реєстрацію, здійснений державним реєстратором підлягає скасуванню, так як він порушує права позивача, як кредитора, так і ОСОБА_2 , як власника спірної квартири, оскільки підстава для проведення державної реєстрації визнана недійсною.

Відповідно до Постанови Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2024 року по справі № 201/6797/22, провадження № 22-ц/803/1264/24 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Днепроградострой» задоволена.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Дніпро», правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю «Бігкомерц», до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Днепроградострой», треті особи ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростіслав Олександрович,про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання незаконним та скасування рішення, припинення права власності та поновлення запису про реєстрацію права власності відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бігкомерц» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Днепроградострой» () судові витрати у розмірі 14886 (чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 00 коп.

Таким чином, ТОВ «Днепроградострой» відповідно до вказаної Постанови Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2024 року по справі № 201/6797/22, провадження № 22-ц/803/1264/24, на даний час є єдиним власником вказаного нерухомого майна.

В Постанові Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2024 року по справі № 201/6797/22, провадження № 22-ц/803/1264/24 чітко та аргументовано зазначена та фактична обставина, що взагалі не було жодних законних підстав щодо реєстрації права власності нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири АДРЕСА_3 на юридичну особу ТОВ «Спарк-В» , адже на той момент існувала пряма заборона щодо здійснення будь-ким будь-яких реєстраційних дій щодо реєстрації (перереєстрації) та інше права власності ( арешти на вчинення будь-яких реєстраційних дій відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду в рамках наведених нами кримінальних провадженнях), що підтверджується матеріалами вказаної цивільної справи.

За таких обставин, вказана переєстрація права власності на юридичну особу ТОВ «Спарк-В» () була здійснена заздалегідь незаконно, і про ці обставини достеменно було відомо як приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозову О.М. так і посадовим (службовим особам) Державного підприємства «СЕТАМ» та ТОВ «Спарк-В».

ТОВ «Днепроградострой» () є єдиним власником нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири АДРЕСА_3 . Вказане нерухоме майно є речовим доказом по кримінальним провадженням №0000482 та №42022131.

З урахуванням викладеного ТОВ «Днепроградострой» просить суд про наступне.

Визнати недійсними електронні торги, проведені Державним підприємством «СЕТАМ» по лоту № 543499 ДП «СЕТАМ», що були призначені 01.02.2024 по об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 , що відбулися, та, переможцем визначено ТОВ «Спарк-В» .

Визнати недійсним та скасувати Акт про реалізацію об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_3 Товариству з обмеженою відповідальністю «Спарк-В» .

Визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про придбання нерухомого майна: квартири АДРЕСА_3 Товариством з обмеженою відповідальністю «Спарк-В» .

Припинити право власності ТОВ «Спарк-В» на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3 та поновити запис про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно - на квартиру АДРЕСА_3 за ТОВ «Днепроградострой» .

Зобов`язати державного реєстратора (приватного реєстратора) перереєструвати право власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_3 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Днепроградострой» - м. Дніпро, вул. Крамнича, 2А.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 25 квітня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Батмановій В.В. (а.с.22, том №1).

Ухвалою судді від 26 квітня 2024 року вищезазначену позовну заяву було залишено без руху і позивачу запропоновано усунути недоліки протягом трьох днів з дня отримання даної ухвали, які були усунуті вчасно (а.с. 24-25, том № 1).

Ухвалою судді від 02 травня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 34, том № 1).

Ухвалою судді від 24 травня 2024 року за клопотанням сторін справу було призначено за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 89, том № 1).

Приватний виконавець Сивокозов О.М. не погодився з первісним позов, подав на нього відзив, та подав позовну заяву в інтересах третьої особи, боржника ОСОБА_3 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спарк-В», ОСОБА_1 , треті особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Спарк-В», Товариства з обмеженою відповідальністю «Бігкомерц», Державне підприємство «Сетам» про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В обґрунтування позову зазначив, що 10.05.2006 було здійснено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 14625754 за ОСОБА_2 .

Право власності на спірну квартиру виникло на підставі свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 від 29 квітня 2006 року, яке було видане виконавчим комітетом Дніпровської міської ради.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2015 року у цивільній справі № 200/6192/15-ц визнано у справі мирову угоду, відповідно до якої, зокрема ОСОБА_2 зобов`язується визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_4 ; не заперечувати проти оформлення ОСОБА_1 право власності на вищевказане нерухоме майно; передати всю необхідну документацію для оформлення за ОСОБА_1 права власності на вищевказане нерухоме майно; усунути перешкоди у користуванні зазначеним у п.1.1. нерухомим майном; зняти з реєстраційного обліку всіх осіб, що зареєстровані у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України у Дніпропетровській області.

На підставі вказаної вище ухвали, за ОСОБА_1 01 серпня 2015 року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , відповідно до рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. від 01 серпня 2015 року за індексним №2336847 (номер запису про право власності - 10644260), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 305566131 від 22.07.2022.

08 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Днепроградострой» було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондаренко Р.О. за №1723, відповідно до якого ОСОБА_1 відчужив на користь ТОВ «Днепроградострой» квартиру АДРЕСА_2 .

08 вересня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондаренко Р.О. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним №24248188, відповідно до якого було зареєстровано право власності на спірну квартиру за ТОВ «Днепроградострой», номер запису про право власності - 11085695.

В подальшому, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року в цивільній справі №200/6192/15-ц апеляційну скаргу Компанії «Хагворт Менеджмент Лімітед» - задоволено. Апеляційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ПАТ «Фідобанк» - задоволено частково. Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2015 року - скасовано, справу повернуто до того ж суду для повторного розгляду заяви щодо мирової угоди.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2016 року в цивільній справі №200/6192/15-ц провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу закрито.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року в справі №804/14347/15 адміністративний позов ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарити Миколаївни, третя особа - ОСОБА_1 , Публічне акціонерне Товариство «ФідоБанк», про визнання протиправними та скасування рішень, було задоволено. Зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарити Миколаївни від 01 серпня 2015 року за індексним номером 23336847 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01 серпня 2015 року був внесений запис за номером 10644260 про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Позивач вважає, що дії при укладанні договору купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_1 та ТОВ «Днепроградострой» не були спрямовані на реальне настання правових наслідків вчинення відповідного правочину. Вказані особи мали на меті здійснення формальної реєстрації права власності на спірну квартиру за юридичною особою із метою ускладнення поновлення порушених прав реального власника спірного майна виходячи с наступного.

Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська розглядалась цивільна справа № 201/15204/15-ц за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 , ТОВ «Днепрогродострой», треті особи ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростислав Олександрович про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності правочину, визнання нерухомого майна іпотечним та відновлення запису про обтяження.

При розгляді вказаної справи було встановлено, що ОСОБА_1 та ТОВ «Днепроградострой» є пов`язаними особами, їх дії були узгодженими, оскільки директор та засновник підприємства, поточного власника квартири, діяв в інтересах та від імені ОСОБА_1 і одночасно в інтересах підприємства при укладенні оспорюваного правочина.

Відповідачі ОСОБА_1 та ТОВ «Днепроградострой», як сторони оскаржуваного правочину, вчиняли недобросовісні дії при зловживанні своїми правами лише з метою порушити права третіх осіб та ускладнити та (або) унеможливити виконання того чи іншого судового рішення, а в даному випадку ускладнити поновлення законним власником права власності на спірну квартиру.

З урахуванням викладеного, висновків Верховного Суду з аналогічних питань, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі продажу від 08 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Днепроградострой» було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондаренко Р.О. за №1723, відповідно до якого ОСОБА_1 відчужив на користь ТОВ «Днепроградострой» квартиру АДРЕСА_2 .

ТОВ «Днепроградострой» скористалось правом на подання відзиву на позовну заяву щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним, в якому позов не визнало, зазначило доводи, аналогічні викладеним в первісному позові, також зазначили, що посилання на практику Верховного Суду є недоречним, з огляду на те, що це не стосується даного позову, просили відмовити у позовній заяві.

Також у відповідях на відзив по первісному позову просили не приймати до уваги відзиви відповідачів, оскільки їх доводи здебільшого спростовується тим, що саме ТОВ «Днепроградострой» належить право власності на спірну квартиру.

Відповідач ТОВ « Спарк В» скористався правом подачі відзивів. Щодо позовної заяви ТОВ «Днепроградострой» зазначив, що позов не визнають у повному обсязі. Наголосили на тому, що позивачем не надано жодного належного допустимого доказу на підтвердження щодо наявності порушення при проведенні електронних торгів та інших позовних вимог.

Позовні вимоги приватного виконавця Сивокозов О.М., в інтересах третьої особи, боржника ОСОБА_3 щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним визнали в повному обсязі та просили позов задовольнити.

Відповідач ТОВ «Бігкомерц» також скористався правом подачі відзивів. Щодо позовної заяви ТОВ «Днепроградострой» зазначив, що позов не визнають у повному обсязі. Наголосили на тому, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження щодо наявності порушення при проведенні електронних торгів та інших позовних вимог. Також наголосили на тому, що позивачем було вибрано не вірний спосіб порушеного права, не доведено суду факту володіння спірним майном, торги та дії виконавця щодо реалізації квартири були проведені з чітким дотриманням вимог діючого законодавства. Добросовісний набувач набув право власності відповідно до вимог ЦК України.

Позовні вимоги приватного виконавця Сивокозов О.М., в інтересах третьої особи, боржника ОСОБА_3 щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним визнали в повному обсязі та просили позов задовольнити.

В судовому засіданні представники позивача ТОВ «Днепроградострой» підтримали позовну заяву з підстав, викладених в ній, просили задовольнити її в повному обсязі.

В задоволенні позовної заяви приватного виконавця Сивокозов О.М., в інтересах третьої особи, боржника ОСОБА_3 щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним просили відмовити з підстав, викладених у відзиві та первісному позові.

Представник ТОВ «Спарк В» просив відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВ «Днепроградострой» та задовольнити позовну заяву приватного виконавця Сивокозов О.М., в інтересах третьої особи, боржника ОСОБА_3 з підстав, викладених у відповідних відзивах.

Представник ТОВ «Бігкомерц» просив відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВ «Днепроградострой» та задовольнити позовну заяву приватного виконавця Сивокозов О.М., в інтересах третьої особи, боржника ОСОБА_3 з підстав, викладених у відповідних відзивах.

Приватний виконавець Сивокозов О.М. надав заяву про розгляд справи в його відсутності, просив задовольнити його позовну заяву, в задоволенні заяви ТОВ «Днепроградострой» відмовити в повному обсязі.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про дату час судового розгляду повідомлялися належним чином.

Суд, вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2011 року видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 вересня 2011 року по справі № 845/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованості в розмірі 1073457,10 доларів США та витрат пов?язаних з вирішенням спору третейським судом у сумі 25000,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2014 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні у справі №6-5656/2011 за заявою ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 вересня 2011 року по справі № 845/11, його правонаступником - ПАТ «Фідобанк».

Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно №305566131 від 22.07.2022, 10 травня 2006 року у вказаному реєстрі було зареєстровано права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого 29.04.2006 виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2015 року у цивільній справі № 200/6192/15-ц визнано у справі мирову угоду, відповідно до якої, зокрема ОСОБА_2 зобов`язується визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_4 ; не заперечувати проти оформлення ОСОБА_1 право власності на вищевказане нерухоме майно; передати всю необхідну документацію для оформлення за ОСОБА_1 права власності на вищевказане нерухоме майно; усунути перешкоди у користуванні зазначеним у п.1.1. нерухомим майном; зняти з реєстраційного обліку всіх осіб, що зареєстровані у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України у Дніпропетровській області.

На підставі вказаної вище ухвали, за ОСОБА_1 01 серпня 2015 року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , відповідно до рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. від 01 серпня 2015 року за індексним №2336847 (номер запису про право власності - 10644260), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 305566131 від 22.07.2022.

08 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Днепроградострой» було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондаренко Р.О. за №1723, відповідно до якого ОСОБА_1 відчужив на користь ТОВ «Днепроградострой» квартиру АДРЕСА_2 .

08 вересня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондаренко Р.О. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 24248188, відповідно до якого було зареєстровано право власності на спірну квартиру за ТОВ «Днепроградострой», номер запису про право власності - 11085695.

В подальшому, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року в цивільній справі №200/6192/15-ц апеляційну скаргу Компанії «Хагворт Менеджмент Лімітед» задоволено. Апеляційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ПАТ «Фідобанк» задоволено частково. Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2015 року скасовано, справу повернуто до того ж суду для повторного розгляду заяви щодо мирової угоди.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2016 року в цивільній справі №200/6192/15-ц провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу закрито.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року в справі №804/14347/15 адміністративний позов ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарити Миколаївни, третя особа - ОСОБА_1 , Публічне акціонерне Товариство «ФідоБанк», про визнання протиправними та скасування рішень, було задоволено. Зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарити Миколаївни від 01 серпня 2015 року за індексним номером 23336847 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01 серпня 2015 року був внесений запис за номером 10644260 про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); постанова набрала законної сили 24.05.2016.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. від 01 липня 2022 року відкрито виконавче провадження №8/0003/2022 з примусового виконання виконавчого листа №6-5656/11, виданого 10.06.2022 Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованості за кредитним договором від 18 грудня 2007 року №014/2636/2/08026 у розмірі 1073457,10 доларів США та третейського збору у розмірі 25000,00 грн.

Відповідно до листа приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. №1945 від 03.08.2022, зокрема, шляхом проведення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №8/0003/2022 приватним виконавцем встановлено, що у боржника відсутні кошти, рухоме майно та нерухоме майно на яке можливо звернути стягнення, з метою погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 за виконавчим листом №6-5656/11; приватним виконавцем також встановлено, що нерухоме майно за адресою по АДРЕСА_5 належить на праві власності ТОВ «Днепроградострой» з 08.09.2015, на підставі договору купівлі-продажу квартири №1722, посвідченого 08.09.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондаренко Р.О.; ураховуючи викладене, зазначене нерухоме майно не є власністю боржника з 2015 року; звернути стягнення на таке майно не представляється можливим.

Крім того, встановлено, що відбулися торги по лоту № 543499 ДП «СЕТАМ», що були призначені 01.02.2024 року по об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 , що відбулися, та, переможцем визначено ТОВ «Спарк-В».

Також до матеріалів справи долучено копію протоколу проведення електронного аукціону (торгів) від 01.02.2024 № 605005 та копію акту про проведені електронні торги від 09.02.2024, за змістом яких ДП "Сетам" були проведені прилюдні торги при примусовому виконанні виконавчого провадження №8/0003/2022 з реалізації квартири АДРЕСА_2 (лот №543499), переможцем яких стало ТОВ «Спарк-В») (а.с. 79-80 том № 1).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.03.2024 №369333828, 12 лютого 2024 року право власності на спірну квартиру було зареєстроване у вказаному реєстрі за ТОВ «Спарк-В», на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів №188, виданого 12 лютого 2024 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Римською А.В. (а.с. 82-83 том № 1).

Щодо вимог позову ТОВ «Днепроградострой» суд вважає за необхідне визначити настпне.

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію.

Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 (пункт 5.6) від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (пункт 29)).

Реалізація майна, зокрема майнових прав, на прилюдних торгах полягає у продажу цього майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на нього до покупця - переможця прилюдних торгів. Тому, враховуючи передбачені законодавством щодо прилюдних торгів особливості, проведення таких торгів є правочином.

Такий висновок узгоджується з приписами статей 650, 655 і частини четвертої статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу купівлю-продаж на публічних торгах і визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівліпродажу або не випливає з їхньої суті (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 , від 07.07.2020 у справі № 438/610/14-ц (пункти 38-39), від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 32), від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 (пункт 9.66), від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (пункт 33).

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, - державна виконавча служба й організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є їхній переможець.

Виходячи з наведеного, сторонами договору, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба й організатор цих торгів, та покупець - переможець торгів. Вимогу про визнання недійсними електронних торгів суд може інтерпретувати як позов про визнання недійсним відповідного договору купівлі-продажу.

Проте ця вимога лише за певних умов може бути ефективним способом захисту, наприклад, тоді, якщо позивачем і відповідачем є продавець і покупець за договором купівліпродажу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року в справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) зазначено, що «оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскаржити останній можна за певних умов (зокрема, у разі ефективності такого способу захисту для позивача), а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину.

Вимоги про визнання недійсними протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту.

Такий самий підхід слід застосовувати і щодо оскарження іншого документа - акта про проведені електронні торги (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (пункт 104), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.66)).

Так саме вищевикладене стосується і позовної вимоги стосрвно визнання недійсним та скасувати Акт про реалізацію об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_3 Товариству з обмеженою відповідальністю «Спарк-В» .

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.09.2024 року у справі №591/385/22, від 09.10.2024 року у справі № 754/2133/23..

Щодо вимоги про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, суд вважає за необхідне зазначити, що видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів є окремою нотаріальною дією, передбаченою статтею 34 Закону України "Про нотаріат", спрямованою на посвідчення відповідного права покупця, тобто юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину.

Тобто нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна на аукціоні, не встановлює дійсні наміри сторін до вчинення правочину, відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно конкретним набувачем і підтвердження цього права внаслідок проведення аукціону (близькі за змістом висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19).

Тому визнання недійсним свідоцтва як документа, який видав нотаріус для підтвердження права власності переможця аукціону (покупця), не захистить право та інтерес заявника, оскільки цей документ не зумовлює переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця та не породжує в останнього жодного права.

Таким чином, позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів також не відповідає належному способу захисту.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Пунктом 3 ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на момент розгляду даної справи) встановлено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

Таким чином поноволення запису про проведену державну реєстрацію прав не призведе до ефективного захисту прав, оскільки нормою воно не передбачене, а реєстратор, у свою чергу, отримуючи судове рішення про поновлення запису, не зможе його виконати, як і не може бути виконано рішення про зобов`язання перереєструвати право власності, оскільки суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Аналогічні правові висновки наведені в постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 18.11.2020 року у справі № 154/883/19-ц, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц (провадження № 61-13586св20), від 30 червня 2021 року у справі № 193/724/19 (провадження № 61-14190св20), 28.02.2024 року у справі №369/3427/19, від 20 травня 2024 року у справі №209/1050/21).

Отже, обрання ж позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155), від 25.01.2022, тощо.

Щодо безпосередньо визнання електронних торгів недійсними суд вважає за необхідне зазначити, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу).

Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19)).

Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Тобто, для визнання судом торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду (постанова Верховного Суду України від 25 березня 2025 року у справі № 752/6399/22).

Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не подано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження щодо наявності порушення саме в момент проведення електронних торгів.

Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном.

Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар (пункт 6.53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21), постанова ВС КЦС № 947/10174/21 від 22.02.2023).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не спростовану добросовісність набувача у передбачений законом спосіб.

Щодо наявного арешту на момент здійснення державної реєстрації за ТОВ «Спарк-В» суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, підставою заявлених позовних вимог, зокрема, була наявність арешту в момент здійснення державної реєстрацію на спірний об`єкт за ТОВ «Спарк-В».

Разом з тим, відповідно до ч. 6 п.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставами для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом.

Відповідо до п.3 ч.4 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" або продажу майна боржника відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства.

Отже не є підставою для задоволення позовних вимог наявність арештів на момент здійснення державної реєстрації права власності на спірний об`єкт за ТОВ «Спарк-В», який було придбано в результаті його примусової реалізації відповідно до Закону України "Про виконавче провадження».

З урахуванням викладено суд вважає за необхідне відмовити первісному позивачу ТОВ «Днепроградострой» у задоволенні позовних вимог.

Щодо позовної заяви приватного виконавця Сивокозова О.М. в інтересах боржника ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, можуть вступити в справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Щодо права на подання позовної заяви від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положення статей 15,16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує її діяльність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речові права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння.

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Верховним Судом (справа 509/84/14-ц, провадження № 61-10946св22) зроблений висновок про можливість заявлення виконавцем позову про визнання правочину недійсним (на підставі його фраудаторності). Даний висновок містить аналогію закону. Таким чином виконавець має право подавати позову також з інших підстав.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За приписами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13, від 11 травня 2016 року у справі № 6-806цс16, Верховного Суду від 28 листопада 2019 у справі № 910/8357/18, від 17 червня 2020 року у справі № 910/12712/19, від 20 січня 2021 року у справі № 910/8992/19, від 16 березня 2021 року у справі № 910/3356/20, від 18 березня 2021 у справі № 916/325/20 тощо.

У постанові Верховного Суду від 21.07.2022 у справі №908/3468/13 зазначено, що наразі вже сформована усталена судова практика про можливість оскарження (фраудаторного) правочину особою (не стороною правочину), чиї майнові інтереси порушує такий правочин, якщо вона доведе, що особа, яка уклала договір та відчужила за ним майно, свідомо погіршила свій майновий стан, з метою уникнення відповідальності перед кредитором.

Згідно змісту позовних вимог, позивач оспорює договір купівлі-продажу квартири від 08 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Днепроградострой» №1723, а також рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Днепроградострой», з метою поновлення запису про реєстрацію права власності на цю квартиру за ОСОБА_2 для можливості подальшої реалізації майна боржника з прилюдних торгів у виконавчому провадженні.

Тобто, позов спрямований на відновлення права власності третьої особи у справі - ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 .

Як вже було вказано, 08.09.2015 між ОСОБА_1 та ТОВ «Днепроградстрой» () було укладено договір купівлі-продажу за реєстровим № 1723.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондаренко Р.О. На підставі вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_1 відчужив, а ТОВ «Днепроградстрой» набуло право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондаренко Р.О. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 24248188 від 08.09.2015, відповідно до якого було зареєстровано право власності на спірну квартиру за ТОВ «Днепроградстрой». Реєстраційний номер запису про право власності за ТОВ «Днепроградстрой» 11085695.

Суд вважає, що у ОСОБА_2 було відсутнє волевиявлення на відчуження спірної квартири з огляду на наступне.

Відповідно до умов мирової угоди, яка була затверджена ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2015, визнано право власності за ОСОБА_1 , зокрема, на квартиру АДРЕСА_2 . На підставі вказаної ухвали за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на спірну квартиру.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.10.2015 в цивільній справі № 200/6192/15-ц було скасовано ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2015, як підставу набуття права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 .

Враховуючи скасування ухвали суду першої інстанції від 21.05.2015, як підстави для виникнення права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 , у останнього відпали підстави як для володіння спірною квартирою, так і для відчуження квартири АДРЕСА_6 .

У правовому висновку Верховного суду України, який зазначений в постанові від 11.06.2014 в справі № 6-52цс14, із яким погодилась Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.12.2018 в справі № 522/2201/15-ц (провадження 14-179цс18) визначено, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо иього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Враховуючи, що спірна квартира вибула із власності ОСОБА_2 поза його волею, оскільки ухвала суду від 21.05.2015 була скасована, тому набуття права власності за ОСОБА_1 на спірну квартиру та подальше укладення ним договору купівлі-продажу із ТОВ «Днепроградострой» є таким, що суперечить нормам чинного законодавства (відчуження без волевиявлення власника спірного майна).

Щодо відсутності волевиявлення ОСОБА_1 на вчинення дій пов`язаних із спірною квартирою та взаємовідносинами із ОСОБА_2 , як законним власником спірного майна важливими є факти встановлені у визначеній вище ухвалі.

Встановлені судовими рішеннями обставини підтверджують відсутність будь-яких цивільно-правових відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підтверджують відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на набуття права власності та подальше відчуження спірної квартири.

Положеннями ч. 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов 'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов 'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов 'язків, зокрема, є договори та інші правочини (и. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно із ч. ч. 1 та 2 ст. 202 ЦПК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов 'язків. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов 'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов 'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ч. 1 ст. 658 ЦК України).

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п 'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 - 3, 5 та 6 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов 'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. З, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків встановлених Конституцією та законом.

Власник спірної квартири - ОСОБА_2 не здійснював дії, які би підтверджували наявність його волевиявлення стосовно відчуження квартири АДРЕСА_2 .

Дана обставина підтверджується тим, що ОСОБА_2 подавав позови предметом яких були оскарження тих чи інших дій, правочинів пов`язаних із відчуженням, державною реєстрацією спірної квартири, оскаржував в апеляційному порядку відповідні рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Також обставина відсутності волевиявлення на відчуження ОСОБА_2 спірної квартири, підтверджується і тим фактом, що рішення, на підставі якого ОСОБА_1 набув право власності було скасовано.

Враховуючи викладені обставини справи, а саме відсутність наміру реального настання наслідків укладання оспорюваного договору, укладення договору купівлі-продажу для ускладнення поновлення порушених прав ОСОБА_2 та його кредиторів, викладені висновки Верховного Суду у вказаних постановах, договір купівлі-продажу спірної квартири укладений між ОСОБА_1 ТОВ «Днепроградстрой» є недійсним.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Днепроградстрой» договір купівліпродажу спірної квартири був укладений із порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ТОВ «Днепроградострой» на користь приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича (поданий в інтересах боржника ОСОБА_2 ) судовий збір в сумі 1211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 13, 76-78, 81, 141, 263 - 265, 282 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Днепроградострой» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спарк-В», приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Бігкомерц», треті особи - ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростислав Олександрович, Державне підприємство «Сетам» про визнання недійсним договору купівлі-продажу залишити без задоволення.

Позов приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича (поданий в інтересах боржника ОСОБА_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спарк-В», ОСОБА_1 , треті особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Спарк-В», Товариства з обмеженою відповідальністю «Бігкомерц», Державне підприємство «Сетам» про визнання недійсним договору купівлі-продажу задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 08.09.2015, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Днепроградострой» (ЄДПРОУ 35739872), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростиславом Олександровичем та зареєстрованим в реєстрі за № 1723.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Днепроградострой» (ЄДПРОУ 35739872) на користь приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича (РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять гривень) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя : В.В. Батманова