Провадження 2/522/1043/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

30 квітня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Зелінська К.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про зобов`язання здійснити перерахунок вартості житлово-комунальних послуг

В С Т А Н О В И В:

01 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, та зазначала, що отримує рахунки-повідомлення з вимогою про сплату послуг, наданих товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» споживачу, ОСОБА_2 матерії позивачки, за період, що був до її смерті, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заборгованість за послуги водокористування за період з 01.11.10 р. по 01.11.14 р. у розмірі 1585,33 грн. залишилась від її матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого позивач отримала спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Зазначила, що 7 листопада 2018 року Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відкрито провадження у справі № 522/19426/18 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про списання суми безнадійної дебіторської заборгованості та призначено підготовче судове засідання на 3 грудня 2018 року. 18 березня 2019 року Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси закрито підготовче провадження та зазначено, що представник ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» у підготовче судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про закриття підготовчого судового засідання, призначення справи у судове засідання та проведення судового засідання без її участі. 6 травня 2019 року Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про списання суми безнадійної дебіторської заборгованості відмовлено. В період листопад-грудень 2018 року ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» дізналось про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Проте, відповідач у період з листопада 2018 року по червень 2019 року не пред`явило вимоги ОСОБА_1 щодо заборгованості за послуги водокористування отримані спадкодавцем, ОСОБА_2 , за період виникнення боргу по день її смерті, тобто, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що договір не переоформлювала, єдиний договір із відповідачем є оформлений на ім`я ОСОБА_2 . Після прийняття спадщини неодноразово зверталась до відповідача із вимогами (заявами) про здійснення перерахунку, на що отримувала необґрунтовану відмову. Посилаючись на вимоги частин третьої та четвертої статті 1281 ЦК України, позивачка стверджувала, що ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» протягом шести місяців, тобто майже до червня 2019 року, мало право пред`явити вимоги спадкоємцям щодо заборгованості за послуги водокористування отримані спадкодавцем за період виникнення боргу по день смерті, тобто, ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому, як кредитор спадкодавця, ОСОБА_2 , який не пред`явив вимоги до спадкоємця, ОСОБА_1 , що прийняла спадщину, у встановлений цією статтею строк позбавлений права вимоги.

Відповідачем поданий Відзив, в якому зазначає, що позивачка вже зверталась із подібними позовними вимогами, які були розглянуті у справі № 522/19426/18, та ухвалено судове рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 представник відповідача зазначала, що посилання позивача на пункт 32 Постанови Кабінету Міністрів України від 06.02.2024 року є недоцільним, оскільки стосується перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або: невідповідної якості, саме, з вини виконавця послуг. Представник зазначала, що на підставі ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України є всі підстави відмовити у задоволенні позову, враховуючи, що ОСОБА_1 було відомо про наявність заборгованості, яка утворилась у зв`язку із несплатою її матір`ю ОСОБА_2 , ще до 2018 року, оскільки у 2018 році позивачем було подано позов про списання цієї заборгованості. Отже, строк на звернення з даним позовом, про виключення періоду нарахування за послуги надані до 20.11.2015 року, сплив у 2021 році.

Ухвалою від 03 липня 2024 року провадження по справі було відкрито. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін

В судовому засіданні 22.01.2025 року сторонами було надано пояснення суду по суті позовних вимог та їх заперечень, серед іншого представник відповідача посилалася на розрахунок заборгованості за послуги водокористування отримані спадкодавцем, ОСОБА_2 , за період виникнення боргу по день її смерті, тобто, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Натомість до матеріалів справи, зазначений розрахунок заборгованості представником відповідача не надано.

На адресу відповідача, представником позивача скеровано запит про отримання копії розрахунку заборгованості за послуги водокористування отримані спадкодавцем, ОСОБА_2 , за період виникнення боргу по день її смерті, тобто, ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на день розгляду справи, а саме з листопада 2010 року по січень 2025 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 .

04.03.2025 року ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» було направлено на електронну адресу представника позивача запитуваний розрахунок заборгованості, який складено на ім`я ОСОБА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 (маш.код НОМЕР_2 ).

06.03.2025 року від представника позивача надійшла заява про долучення доказів у справі, серед іншого й розрахунок заборгованості за послуги водокористування отримані спадкодавцем, ОСОБА_2 , за період виникнення боргу по день її смерті, тобто, 20.11.2015 року станом на день розгляду справи, а саме з листопада 2010 року по січень 2025 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 .

В судовому засіданні 06.03.2025 року представник відповідача посилався на наявну судову практику Верховного Суду щодо права відповідача ігнорувати вимоги ч. 4 ст. 1281 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що у разі пропуску кредитором строків пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, які прийняли спадщину, передбачених ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредитор позбавляється права вимоги.

Відповідач вважає допустимим є звернення як до спадкоємця так і через нотаріуса. Із вимогою про обов`язок сплати борг спадкоємцем, відповідач звернувся у строк, а тому просив відмовити у задоволенні позовної вимоги повністю, виходячи з наступного.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Допускається два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1). безпосередньо до спадкоємців; 2). Опосередковано через нотаріуса.

Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. При цьому, законодавством також не передбачена форма і зміст вимог кредитора, а отже він також може обрати її на власний розсуд. Такий висновок висловлений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.03.2021 року у справі № 522/5924/17 (провадження № 61-8793св20).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вінницького апеляційного суду від 26.03.2025 року у справі № 149/300/21, Харківського апеляційного суду від 13.01.2025 року у справі № 638/1455/21, Київського апеляційного суду від 06.02.2025 року у справі № 388/1500/24.

Посилання позивача на те, що відповідачем не бла пред`явлена вимога до спадкоємця, яким є позивач, у розумінні ст. 1281 ЦК України, нічим не підтверджено та спростовується матеріалами справи. Позивачу було відомо про борги її матері. Після її смерті вона продовжила користуватися послугами водопостачання та водовідведення у квартирі прийнятій у спадщину та проводити оплату на основний рахунок, оформлений за вказаною адресою, що підтверджується довідкою на основний рахунок, проте звернулась до відповідача з повідомленням про смерть через три роки у 2018 році.

Відповідач вважає, що ним пред`являлися позивачу вимоги щодо сплати боргу, який був нарахований за надані послуги спадкодавцю шляхом інформування позивача засобами телефонного зв`язку, а також включення заборгованості у рахунки на оплату послуг за основним рахунком (маш.код № 192691). Відсутність звернень відповідача до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги надані ОСОБА_2 , не може вважатись доказом не пред`явлення вимог до спадкоємця.

Відповідно до довідки на особовий рахунок позивач, після отримання у власність квартир у порядку спадкування, щомісяця здійснювала сплату за послуги водопостачання та водовідведення, чим також частково поступово сплачувала отриманий у спадщину борг.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на своє ім`я отримує рахунки-повідомлення з вимогою про сплату послуг, наданих товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» споживачу, що підтверджують наявні в матеріалах справи рахунки повідомлення за 2024 рік.

Заборгованість за послуги водокористування за період з 01.11.10 р. по 01.11.14 р. у розмірі 1585,33 грн. залишилась від її матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого позивач отримала спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

07.11.2018 року Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відкрито провадження у справі № 522/19426/18 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про списання суми безнадійної дебіторської заборгованості та призначено підготовче судове засідання на 3 грудня 2018 року.

18.03.2019 року Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси закрито підготовче провадження та зазначено, що представник ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» у підготовче судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про закриття підготовчого судового засідання, призначення справи у судове засідання та проведення судового засідання без її участі.

06.05.2019 року Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про списання суми безнадійної дебіторської заборгованості відмовлено.

Так, в період листопад-грудень 2018 року ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» дізналось про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, що не заперечувалось представником відповідача.

Відповідач у період з листопада 2018 року по червень 2019 року не пред`явило вимоги через нотаріуса Успенській Н.В. щодо заборгованості за послуги водокористування отримані спадкодавцем, ОСОБА_2 , за період виникнення боргу по день її смерті, тобто, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пункт 3 частини другої статті 16 ЦПК України передбачає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Оскільки, стаття 177 ЦК України визначила об`єктом цивільних прав, зокрема, гроші і стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, то порушеним правом позивачки є протиправне позбавлення права власності на гроші нараховані товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», в якості грошового зобов`язання за надані послуги в період, що був до смерті матері позивача, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В зазначений період позивачка наведені вище послуги не отримувала та вважається вільною від вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» щодо грошового зобов`язання за надані послуги в період, що був до смерті її матері, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пункт 32 Порядок здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 6 лютого 2024 р. № 127, передбачає, що спори щодо здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості розв`язуються у судовому порядку згідно із законодавством.

Пункт 5 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює, що споживач має право, зокрема, на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості.

07.02.2013 року між ОСОБА_2 , та ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» було укладено Договір про надання послуг постачання холодної води і водовідведення, водовідведення гарячої води № 6107/4.

Згідно до п.1. Договору про надання послуг постачання холодної води і водовідведення, водовідведення гарячої води № 6107/4 від 07.02.2013 р., послуги відповідачем, який за договором виступив «Виконавцем», надаються за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно п.2.4. Договір про надання послуг постачання холодної води і водовідведення, водовідведення гарячої води № 6107/407 від 07.02.2013 р., до мене застосована право на пільгу, як учасника війни у розмірі 50% від вартості наданих відповідачем послуг.

15.12.2014 року Приморським районним судом м. Одеси видано судовий наказ у цивільній справі № 2-н/522/23644/14, яким наказано стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» заборгованість за послуги водокористування за період з 01.11.2010 року по 01.11.2014 року у розмірі 1585,33 грн. та витрати на сплату судового збору у сумі 121,80 грн.

04.05.2015 року Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси, судовий наказ 2-н/522/23644/14, яким наказано стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» заборгованість за послуги водокористування за період з 01.11.2010 року по 01.11.2014 року у розмірі 1585,33 грн. та витрати на сплату судового збору у сумі 121,80 грн., було скасовано. Ухвала набрала законної сили. З будь-якими позовами Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_2 не зверталося.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , після її смерті, ОСОБА_1 , прийняла спадщину у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

У березні 2018 року на адресу: АДРЕСА_2 , було надіслано рахунок про оплату послуг водопостачання згідно наведеному рахунку за послуги водовідведення в особовому рахунку НОМЕР_2 де була відображена сума боргу, який за судовим рішенням яке було скасовано.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання води, які регулюються Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про захист прав споживачів», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» від 05.07.2019 року № 690, якою затверджено Правила надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, Постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2024 року № 127, «Деякі питання здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості», якою затверджено Порядок здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання води споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» від 05.07.2019 року № 690, якою затверджено Правила надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 47 Постанови КМУ № 690 передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.

Так, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини четвертої 1281ЦК.

Подібний висновок зробив Верховний Суд у своїй постанови від 22.12.2020 року у справі

№ 311/3489/18 у справі про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Зважаючи зазначену вище практику Верховного Суду, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі із врахуванням вимог ст. 1281 ЦК України.

Суд ставиться критично до тверджень відповідача щодо права останнього самостійно обирати спосіб пред`явлення вимоги до боржника. Наявні в матеріалах справи квитанції, жодним чином не відображають наявність заборгованості за послуги водокористування, яка виникла за період життя її матерії, тобто за період з 01.11.2010 року по 01.11.2014 року у розмірі 1585,33 грн., а тому суд робить висновок про недоведеність відповідачем факту пред`явлення саме вимоги в розумінні ст. 1281 ЦК про зобов`язання сплатити зазначений борг спадкоємцем ОСОБА_1 .

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідач самовільно стягував та перераховував з ОСОБА_1 заборгованість (борг до 01.11.2014 р.), й станом на день розгляду справи заборгованість складає менший розмір.

Зазначене є в порушення вимог частини шостої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», яка зазначає, що заборгованість власників квартир за укладеними договорами, пов`язаними з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг, стягується в судовому порядку.

Процесуальний строк, що застосовується і у випадках суперечок з приводу надання житлово-комунальних послуг, стягнення заборгованості за їх несплату тощо, встановлюється тривалістю в три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Період, за який кредитор має право стягувати заборгованість (в тому числі за житлово-комунальні послуги), визначається строком позовної давності.

Згідно із розрахунку заборгованості за послуги водокористування отримані спадкодавцем ОСОБА_2 , за період виникнення боргу по день її смерті, тобто, 20.11.2015 року станом на день розгляду справи, за особовим рахунком № НОМЕР_1 (маш.код НОМЕР_2 ), який наявний в матеріалах справи, у позивача наявна заборгованість, та яка змінюється з урахуванням сплати останньою щомісячних платежів за отримані послуги водопостачання у квартирі АДРЕСА_1 .

Взаємовідносини між споживачами житлово-комунальних послуг та виконавцями комунальних послуг, управителями багатоквартирних будинків здійснюються відповідно до умов чинних договорів.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Статтею 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено відповідальність за неналежне виконання договору.

Претензія має містити реквізити із найменуванням боржника, виконавця, суму заборгованості, дату, підпис виконавця та його печатку. Направлення споживачу для підписання бланк типового договору

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону України «Житлово-комунальні послуги» Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.

Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.

В супереч викладеному вище, в квитанціях про сплату послуг за водопостачання жодним чином не відображається саме вимога постачальника до спадкоємця про обов`язок сплатити наявну заборгованість. за померлого боржника

Суд погоджується із позицією позивача про відсутність підстав у відповідача заявляти вимоги до боржника у спосіб зазначення перерахованої суми боргу у квитанціях про сплату наданих послуг спадкоємцю, враховуючи сплив позовної давності пред`явлення вимоги.

Частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Сплив строків пред`явлення вимог до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц сплив строків, передбачених статтею 1281 ЦК України, має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, в тому числі і тих, які забезпечені іпотекою, а також припинення таких зобов`язань.

Суд констатує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» як первісний кредитор пропустив, визначений положеннями частини другої статті 1281 ЦК України шестимісячний строк на звернення з вимогою до спадкоємця боржника.

Посилання відповідача на те, що останній фактично пред`явив вимоги до позивача, які містяться у квитанціях про сплату послуг за водопостачання та розрахунку заборгованості суд відхиляє, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів про те, відповідачем не надано до суду доказів про направлення позивачці вимоги (претензії) про сплату боргу. Також суд звертає увагу, що немає підстав вважати, що квитанція про сплату послуг водопостачання є саме вимогою про сплату боргу. Посилання відповідача про наявний розрахунок заборгованості, суд не бере до уваги, враховуючи, що останній було надано вже після спливу строку давності пред`явлення вимоги. Відповідач не надав суду доказів про належне звернення із вимогою до позивача про погашення заборгованості. Матеріали справи доводять той фак, що ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» було фактично надано час для реалізації своїх прав, яким воно не скористалось.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про зобов`язання здійснити перерахунок вартості житлово-комунальних послуг, а тому позовні вимоги є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати суд відносить на рахунок відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.12,13,76,81,259,263-265ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про зобов`язання здійснити перерахунок вартості житлово-комунальних послуг задовольнити.

Зобов`язати Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» здійснити перерахунок вартості житлово-комунальних послуг споживачу, ОСОБА_1 , по особовому рахунку № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 , з виключенням періоду нарахування грошового зобов`язання за надані послуги надані ОСОБА_2 до 20.11.2015 року, у зв`язку із позбавленням права вимоги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 05.05.2025 року.

Суддя А.В. Науменко

30.04.25