Справа № 381/929/24
Провадження № 2/369/1951/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

при секретарі Маснюк А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 381/929/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недостовірною інформації та такою, що принижує честь, гідність, порушує презумпцію невинуватості та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Фастівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання недостовірною інформації та такою, що принижує честь, гідність, порушує презумпцію невинуватості та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10 червня 2002 року позивач була призначена на посаду завідуючої дитячим дошкільним закладом «Іскорка» м. Боярка.

Боярською міською радою VIII скликання 09 лютого 2023 року на черговій 32 сесії прийнято Рішення 32/1962 «Про реорганізацію шляхом злиття Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу «Іскорка» Боярської міської ради та Закладу дошкільної освіти «Бджілка» Боярської міської ради», яким вирішено реорганізувати шляхом злиття заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу «Іскорка» Боярської міської ради та Заклад дошкільної освіти «Бджілка» Боярської міської ради з припиненням юридичних осіб, створивши на їх матеріальній базі Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Котигорошко» Боярської міської ради.

Згідно пункту 4, 5 Рішення створено комісію з припинення, визначено її персональний склад, у тому числі голову ОСОБА_2 . Крім того, Відповідач з 02 січня 2023 року і по теперішній час є начальником управління освіти Боярської міської ради. Таким чином, Відповідач до 19 вересня 2023 року був безпосереднім керівником Позивача, а остання його підлеглою.

Так, 23 листопада 2023 року відбулась чергова 45 сесія Боярської міської ради VIII скликання, на засіданні якої загалом перебувало 40 людей. Під час свого виступу у сесійній залі Відповідач, на думку позивача, розповсюдив серед вищевказаних 39 присутніх інформацію, яка не відповідає дійсності, є неправдивою та порочить її честь і гідність, а саме наступні висловлювання на адресу ОСОБА_1 : «вона супротив чинила», «вона робила тисячу, десять тисяч правопорушень», «як би не перешкоджання які чинила постійно», «викрадення документів», «викрадення ноутбуків», «не пускала з поліцією на територію комунального закладу».

Як зазначає позивач, відповідач порушив принцип презумпції невинуватості, звинуватив її у вчиненні злочинів, яких вона не вчиняла та на неодноразові звернення до ОСОБА_2 з проханням пояснити зміст вищевказаних висловлювань, останній відмовлявся пояснити позивачу, чому він так вважає та навіщо так висловлювався.

На підставі викладеного, з метою захисту своєї честі та гідності, позивач звертається з позовом та просить суд:

1. Визнати недостовірною інформацію та такою, що принижує честь, гідність ОСОБА_1 , поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 під час проведення чергової 45 сесії Боярської міської ради VIII скликання;

2. Зобов`язати ОСОБА_2 , на найближчій черговій сесії Боярської міської ради, після набрання рішенням суду законної сили, спростувати недостовірну інформацію, поширену ОСОБА_2 , наступного змісту: «вона супротив чинила, вона робила тисячу, десять тисяч правопорушень», «як би не перешкоджання які чинила постійно, викрадення документів, викрадення ноутбуків, не пускала з поліцією на територію комунального закладу».

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2024 року позовну заяву з матеріалами справи передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 25 березня 2024 року відкрито позовне провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено у підготовче судове засідання.

22 травня 2024 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній спростовує усі доводи позивача. Зазначає, що його висловлювання, які були озвучені у сесійній залі відповідають дійсності та підтверджуються відповідними доказами. У зв`язку із чим просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 03 червня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи № 1492 від 11 жовтня 2024 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 14 жовтня 2024 року, який проведений відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, дану справу передано для розгляду судді Фінагеєвій І.О.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєвої І.О. від 18 жовтня 2024 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання.

У судове засідання позивач не з`явилася, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

У судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 23 листопада 2023 року за адресою: Київська область, Фастівський район, м. Боярка, вул. М. Грушевського, 39, відбулось засідання депутатів чергової 45 сесії VIII скликання Боярської міської ради.

Згідно Протоколу засідання депутатів чергової 45 сесії VIII скликання Боярської міської ради № 01-1/46 від 23 листопада 2023 року на початок пленарного засідання присутні 28 депутатів, Боярський міський голова та члени виконавчого комітету Боярської міської ради.

Дослідивши відеозапис вказаного засідання за посиланням, яке було надано позивачем на допис у соціальній мережі «Facebook», а також диск із відеозаписом, який долучений позивачем до матеріалів позовної заяви, суд встановив наступне.

23 листопада 2023 року близько 10 год. 13 хв., слово було надано начальнику управління освіти Боярської міської ради ОСОБА_2 , який під час свого виступу повідомив присутнім наступне:

«Доброго дня шановні депутати, шановний голово, шановні присутні. Прошу внести на розгляд сесії проект рішення «Про притягнення до кримінальної та цивільно-правової відповідальності колишнього директора закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу «Іскорка» Боярської міської ради» ОСОБА_3 ». Це рішення викликано тим, що ліквідаційна комісія, як ви знаєте, припинила свою роботу. Була проведена акт податкової комісії, де виявлено порушення податкового законодавства, нанесення збитків, я думаю, громаді, Боярській міській раді на загальну суму 880 000. Крім того, у неї виявлено ще низку всяких порушень: вона супротив чинила, вона викликала поліцію, вона робила тисячу, десять тисяч правопорушень... Дивіться, я прошу сесію підтримати пропозицію про звернення до відповідних органів для притягнення даної особи до відповідальності»;

«Я вам хочу ще раз сказати, що ні управління освіти, ні ліквідаційна комісія, рішенням сесії якої вона прийшла працювати. Я як голова ліквідаційної комісії, який проводив реорганізацію, по перше мушу звітувати перед сесією за дорученням, яке ви мені дали. Правильно? Вот дивіться, дане рішення і передбачає свого роду звіт. Це перше, ну це не стосується. А саме головне ще ми маємо розібратися, якщо тільки по трьом податкам: ПДФО, ЄСВ, військовому збору людина не сплатила вісімсот вісімдесят тисяч. Що буде дальше, ми не компетентні в тому, щоб достеменно розбиратися... Як би не перешкоджання які чинила постійно, викрадення документів, викрадення ноутбуків, перешкоджання, не пускала з поліцією на територію комунального закладу, прям до бійок чуть не доходило...».

Під час свого виступу у сесійній залі ОСОБА_2 , на думку позивача, розповсюдив серед присутніх інформацію, яка не відповідає дійсності, є неправдивою та порочить її честь і гідність, а саме наступні висловлювання на адресу ОСОБА_1 : «вона супротив чинила», «вона робила тисячу, десять тисяч правопорушень», «якби не перешкоджання які чинила постійно», «викрадення документів», «викрадення ноутбуків», «не пускала з поліцією на територію комунального закладу».

Відповідно до ст. 28 Конституції України, ст. 270 ЦК України, фізична особа має право, зокрема, на повагу до гідності та честі.

Також, ст. 32 Конституції України проголошено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності, честі та недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

Так, ст. 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації і може звернутися до суду з позовом про її захист. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 за №1). За загальними правилами цивільно-правової відповідальності за поширення недостовірної інформації зобов`язаними суб`єктами в цих правовідносинах є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам фізичних чи юридичних осіб.

Відповідно до роз`яснень викладених у пп. 6, 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 за №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Пунктом 18 вищезазначеної постанови роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, в тому числі гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Саме тому не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Більше того, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

В даному конкретному випадку, аналізуючи вирази, які позивач просить визнати недостовірною інформацією та такою, що принижує її честь та гідність, суд, враховуючи положення зазначених вище актів законодавства, приходить до висновку, що висловлені відповідачем вирази є оціночними судженнями, які містять суб`єктивну думку відносно подій, що колись відбувалися, а виокремлення із загального тексту вказаних позивачем висловів призводить до викривлення думки відповідача та є втручанням у його право на свободу вираження поглядів.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28.03.2013 р. у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд з прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження.

А відтак, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що інформація та висловлювання відповідача, які були озвучені у сесійній залі відносно позивача носять характер оціночних суджень, що виключає можливість доведення їх правдивості.

Згідно до ч. 1 ст. 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

З огляду на викладене, суд вважає недоведеним факт, що поширена недостовірна інформація завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача, або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право; позивач посилається на висловлювання, які містять оціночні судження, стверджуючи, що це фактичні дані, які підлягають спростуванню; позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння шкоди її честі та гідності.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст. 277, 297, 299 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 76, 80, 81, 247, 258-259, 263-265, 350, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недостовірною інформації та такою, що принижує честь, гідність, порушує презумпцію невинуватості та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Інна ФІНАГЕЄВА