Провадження № 2/750/1760/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря Мишастої К.Б.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

24 грудня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь витрати на оплату житлово-комунальних послуг за період з 27.12.2018 по 01.11.2021 у розмірі 10558 грн., що становить половину суми, яка була сплачена за утримання спільного майна.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.06.2022 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10558 грн. у відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період з 27.12.2018 до 01.11.2021 та 908 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2025 року заочне рішення суду скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що право кожного із співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном, одночасно створює для нього і обов`язок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Відповідач вважає, що сторони своїми діями підтвердили домовленість щодо оплати комунальних послуг між ними, оскільки позивач з 2019 року не вжив дій щодо укладення договору з постачальниками комунальних послуг або розділення особового рахунку щодо квартири, крім того відповідач продовж 2023-2024 років повністю оплачувала комунальні послуги за всю квартиру.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, вказавши, що у спірний період з 27.12.2018 по 01.11.2021 відповідач за комунальні послуги не сплачувала, доказів на спростування його доводів, не надала.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 288915643 від 07.12.2021, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частинах (по 1/2) є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Згідно відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області, ОСОБА_3 зареєстрована у вказаній квартирі з 16 серпня 2001 року (а.с. 49).

За період з 27.12.2018 по 01.11.2021 ОСОБА_1 було сплачено житлово-комунальні послуги за утримання спільної квартири в розмірі 21116 грн. 47 коп., що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 6-45).

Згідно зі статтею 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами статті 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

У відповідності до пункту 6 частини 1 статті 1 індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово- комунальної послуги;

Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону визначено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Відповідно до ст. 10 ЖК України громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно частини 4 статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

При цьому маються на увазі витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

Виходячи з аналізу наведених норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими.

Отже, в разі доведеності одним зі співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у ньому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Подібний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08 травня 2020 року у справі № 635/516/18-ц (провадження № 61-22559св19), від 12 грудня 2018 року у справі № 210/6795/13-ц (провадження № 61-16288св18).

Таким чином, у позивача виникає право на компенсацію понесених витрат на утримання та управління спільним майном (квартирою), а саме на оплату житлово-комунальних послуг за спільну з відповідачем квартиру за час з 27.12.2018 по 01.11.2021, оскільки відповідач, як співвласник, ухилялася від участі у витратах на утримання спільної власності, які відповідно до статті 360 ЦК України визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З долучених до матеріалів справи копій квитанцій вбачається, що за період з 27.12.2018 по 01.11.2021 ОСОБА_1 було сплачено житлово-комунальні послуги за утримання спільної квартири в розмірі 21116 грн. 47 коп.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження своїх заперечень, надані нею квитанції про оплату житлово-комунальних послуг стосуються іншого періоду.

Враховуючи, що всі витрати по оплаті житлово-комунальних послуги за утримання спільної квартири позивач сплачував сам особисто, а відповідач не приймала участі в утриманні та збереженні спільного майна, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та знаходить підстави для задоволення позову.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 10558 грн. у відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період з 27.12.2018 до 01.11.2021.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 908 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.05.2025.

Суддя