Справа № 176/1434/18
Провадження № 2/505/184/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.04.2025 року м.Подільськ Одеської області
Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючої судді Павловської Г.В.
при секретарі - Киларь Н.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,
Стягнути з відповідачів на його користь понесені витрати у розмірі 250 грн. 01 коп., а саме: за сплату 10 проїзних квитків та послуги Нової пошти.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.07.2013 року він надав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 40 000.00 грн., які останні зобов`язались повернути в повному обсязі в строк до 01.09.2015 року із зобов`язанням сплати 3% суми боргу щомісяця за весь час користування позикою.
Договір позики був укладений у простій письмовій формі та підписаний відповідачами власноручно.
Свої зобов`язання за договором ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконали частково до 01.09.2015 року вони повернули 8000.00грн. і до 01.07.2017 року щомісяця сплачували відсотки за користування позикою, а також 500 грн. в рахунок відсотків за липень 2017 року.
Однак, відповідачі до теперішнього часу свого обов`язку по поверненню грошових коштів не виконали та не йому повернули, у зв`язку з чим він був змушений звернутись до суду..
Ухвалою суду від 21.01.2019 року відкрито провадження у справі.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в призначене судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку. Причини неявки суду невідомі. Судова повістка була надіслана за адресою реєстрації відповідача ОСОБА_3 ; АДРЕСА_1 та за місцем реєстрації відповідачки ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_2 , але конверт повернувся на адресу суду зі штемпелем Укрпошти та відміткою листоноші «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, ягі мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставини справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 25.07.2013 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів. Згідно вказаного договору відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн. та зобов`язались повернути грошові кошти до 01.09.2015 року та сплачувати кожен місяць 3% від суми, яка залишилась, що підтверджується підписом відповідачів у вказаному договору.
Але, на даний час відповідачі позичені кошти повернули частково.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від11.11.2015у справі№ 6-1967цс15,від 08.06.2016у справі№ 6-1103цс16та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц, які відповідно до ст.417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права.
Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Поняття договору позики визначено ст.1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до положень ст.1047 ЦК України за договором позики, який був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
За змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається із договору позики, який був укладений між сторонами, встановлено розмір і порядок одержання процентів, крім того позивач має право на отримання від відповідача процентів, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України за весь час користування відповідачами позикою, а також має право на отримання від відповідачів трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду, судові витрати суд покладає на відповідачів.
Відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 625, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 263-265,280 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 солідарно на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_2 суму боргу в розмірі 70 735 грн. 49 коп., з яких:
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., в рівних частках, по 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. з кожного
Заочне рішення може бути переглянуто Котовським міськрайонним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Котовського міськрайонного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку, якщо його не буде скасовано.
Суддя Г .В. Павловська
Повне судове рішення складено 08.04.2025 року.