Справа №2-252/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі - Желєвій Т.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Стахов Андрій Олексійович, на дії Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо виконання судового рішення,-

встановив:

Адвокат Стахов А.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду зі скаргою, в якій зазначив, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.12.2011 року зобов`язано ОСОБА_1 повернути на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 05.07.2007 року, що виникла станом на 11.10.2011 року, в сумі 180 728,83 долари США; в разі неможливості це зробити стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору в сумі 1 440 408,70 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 120 грн. витрат на ІТЗ та 1700 грн. судового збору.

В рамках виконавчого провадження ВП № 56279064, відкритого на виконання рішення суду, постановою державного виконавця від 14.12.2018 року виконавчий документ повернуто стягувачу, у зв`язку із чим виконавче провадження завершене. При цьому, в Реєстрі боржників залишено активним запис відносно ОСОБА_1 як боржника.

За наслідком звернення ОСОБА_1 до відділу ДВС з питанням припинення запису в реєстрі боржників отримано відповідь, зі змісту якої слідує, що відповідний запис може бути виключений на підставі судового рішення, а у державного виконавця відсутні підстави для винесення постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Заявник зауважує, що по виконавчому провадженню виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору від 13.05.2019 року та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 13.05.2019 року, тобто після завершення виконавчого провадження. Звертає увагу, що відповідні постанови не знаходяться на примусовому виконанні в рамках інших проваджень, а стягненню у виконавчому провадженні ВП № 56279064 до виконання не підлягають.

У скарзі додано, що права вимоги за кредитним договором, на стягнення заборгованості за яким видано виконавчий лист, фактично перейшло до самого боржника, що породжує правові наслідки у вигляді припинення зобов`язань за договором згідно з положеннями ст. 606 ЦК України. Так, на підставі договорів відступлення права вимоги, укладених почергово за участі ПАТ «Оксі Банк», ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», ОСОБА_2 , права вимоги до боржника ОСОБА_1 за укладеним договором кредиту перейшло від первісного кредитора ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцем останньої виступила ОСОБА_1 .

Вказуючи на те, що наявність інформації щодо особи в Єдиному реєстрі боржників, при відсутності положень законодавства про можливість її виключення у зв`язку зі сплатою такого боргу після завершення виконавчого провадження, не є пропорційним заявленій в законодавстві легітимній меті, заявник просить зобов`язати Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виключити відомості про ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з Єдиного реєстру боржників, що внесені на підставі виконавчого провадження № 56279064.

Начальником відділу державної виконавчої служби подано письмові пояснення про суті скарги, в яких визнано обставини перебування у Богунському відділі державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа Богунського районного суду м. Житомира від 18.04.2012 року № 2-252/11 та винесення виконавцем постанови від 14.12.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У поясненнях наведено положення Інструкції з організації примусового виконання рішень, які, на думку начальника відділу, виключають можливість припинення запису в реєстрі боржників за відсутності підтвердження сплати боргу по відповідному виконавчому провадженню.

Посилаючись на можливість розгляду скарги у відсутності представника, начальник відділу державної виконавчої служби просить розгляд скарги проводити за відсутності учасника, у задоволенні вимог відмовити.

В судовому засіданні представник заявника підтримав скаргу, просив задовольнити.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від Богунського районного суду м. Житомира від 05.12.2011 року зобов`язано ОСОБА_1 повернути на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 05.07.2007 року, що виникла станом на 11.10.2011 року, в сумі 180 728,83 долари США; в разі неможливості це зробити стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору в сумі 1 440 408,70 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 120 грн. витрат на ІТЗ та 1700 грн. судового збору.

На підставі рішення суду 18.04.2012 року видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 26.04.2018 року відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа (ВП № 56279064).

Згідно постанови державного виконавця від 14.12.2018 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст. 37 закону України «Про виконавче провадження» (стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій не надано відповідь на лист від 03.12.2018 року).

Постановами державного виконавця від 13.05.2019 року вирішено питання про стягнення виконавчого збору, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 201,00 грн.

Вирішуючи питання грунтовності заявлених у скарзі вимог суд керується таким міркуванням.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Зі встановлених судом обставин слідує, що після повернення виконавчого документа стягувачу згідно з положеннями п.4 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанови про стягнення виконавчого збору, стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Суд зазначає, що відповідно положень ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Отже, на відміну від редакції відповідної норми, що діяла до набрання чинності Законом України № 2475-VIII від 03.07.2018 та яка, у свою чергу, передбачала стягнення державним виконавцем виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, положення закону за ніслідком внесення змін не пов`язує обставини фактично стягнутих сум із визначенням розміру виконавчого збору.

Відповідно до ч.2 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження" витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Забезпечуючи виконання рішень державний виконавець керується Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами.

Так зокрема, згідно з п.23 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, за виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо:

при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена);

після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено;

після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає);

відомості про боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення.

З аналізу відповідної норми слід дійти висновку, що в розрізі обствин поданої скарги виключення з Єдиного реєстру боржників може відбуватись в разі, коли на рахунок органу державної виконавчої служби надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, а аткож при виконанні постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено. Отже, законодавець в підставу виключення даних з реєстру боржників після повернення виконавчого документа стягувачу одночасно покладає: факт сплати коштів для задоволення вимог стягувача, сплати коштів виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Відсутність одного з наведеного виключає можливість державному виконавцю прийняття рішення щодо даних в Єдиному реєстрі боржників.

В даному випадку суд звертає увагу, що 23.11.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОксіБанк» укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого ПАТ «Оксі Банк» набув право грошової вимоги первісного кредитора до боржника за кредитним договором від 05.07.2007 року щодо погашення заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, неустойок та інших платежів.

В цей же день договори відступлення права вимоги укладено почергово між ПАТ «Оксі Банк» і ТОВ «Фінансова компанія Укрфінанс Груп», та між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» і ОСОБА_2 , за наслідком чого права вимоги за кредитним договором перейшли до останньої.

З дослідженого судом свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.02.2025 року слідує, що спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її дочка ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 606 ЦК України зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

У виниклому спорі при фактичному дотримані державним виконавцем вимог законодавства у сфері забезпечення виконання судового рішення вбачаються безпідставні непропорційні обмеження особи боржника, зокрема, в частині розпорядження та використання власного майна, у зв`язку з існуванням даних про особу в Єдиному реєстрі боржників.

Суд погоджується з доводами, наведеними у скарзі, про неможливість іншого, позасудового порядку вирішення питання щодо виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників, оскільки сплата виконавчого збору та витрат виконавчого провадження фактично не призводитиме до виключення з реєстру, а підстави для виконання рішення в частині стягнення коштів стягувача відсутні.

В умовах неоднозначного законодавчого врегулювання, дотримуючись принципу балансу інтересів, суд вважає необхідним задовольнити скаргу, зобов`язати Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виключити відомості про ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з Єдиного реєстру боржників, що внесені на підставі виконавчого провадження № 56279064.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд,

постановив:

Скаргу задовольнити.

Зобов`язати Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виключити відомості про ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з Єдиного реєстру боржників, що внесені на підставі виконавчого провадження № 56279064.

На ухвалу суду до Житомирського апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня сколадення ухвали.

Суддя: Д.М.Лєдньов