09.05.2025 Справа № 756/101/25
Справа пр. №2/756/1927/25
ун. №756/101/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2025 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді- Луценко О.М.,

при секретарі - Галелюк Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю,-

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, який було укладено 11.10.2014 року; визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком.

В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 11жовтня 2014 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають двох доньок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини між ними припинені повністю та не відновлювались протягом тривалого періоду часу, шлюб існує лише формально. Спільне домашнє господарство не ведуть. Між ними остаточно втрачено почуття любові, поваги та взаєморозуміння. Подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливе, оскільки кожен з них наразі має власне життя. Їх малолітні діти, після фактичного припинення шлюбних стосунків між ним та відповідачем та зміни останнім попереднього місця проживання, діти на даний час проживають з матір`ю. Однак з урахуванням наявних певних розбіжностей щодо виховання дітей та ряду особистих претензій одне до одного, між ним та відповідачем періодично стали виникати спори стосовно остаточного визначення місця проживання дітей, врегулювати які у позасудовому порядку не є можливим.

07.02.2025 відповідачем надано відзив відповідно до якого відповідач проти наданого позову заперечила частково, проти розірвання шлюбу не заперечує, однак про визначення місця проживання дітей з батьком заперечує, посилаючись на те, що протягом майже усього свого свідомого життя наші із позивачем діти прожив трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 . Вказана квартира сприймається дітьми як їх дім, в якому в них є окрема кімната та усі необхідні їм речі. За рішенням позивача квартира була оформлена на його маму, хоча значна частина її вартості, увесь ремонт, меблі в ній були оплачені за зароблені позивачем під час нашого шлюбу кошти: Бабусі та дідусі наших дітей проживають у м. Києві. Діти звикли до частого спілкування з ними. Наші з позививачем батьки допомагали нам доглядати та виховувати наших дітей. Старша донька ОСОБА_5 з першого класу навчається у Ліцеї №29 у Оболонському райо Києва. Вона має багато друзів, гарні успіхи у навчанні, приймає участь в олімпіадах. ОСОБА_3 відвідувала відповідні позашкільні гуртки. Молодша ж донька ОСОБА_6 відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №527 у м. ОСОБА_4 має затримку психо-мовленнєвого розвитку, диспраксію і потребує регулярних консультацій, моніторингу стану здоров`я, лікування та занять із спеціалістами. Проведення цих заходів забезпечується відповідачем особисто. Практично все навантаження по догляду на вихованню наших дітей лягло на відповідача. Протягом всього їхнього сімейного життя позивач повністю був захоплений своєю роботою, хобі та спілкуванню з друзями. Його дуже дратувало коли відповідач просила в нього допомоги в побутових питаннях. Він завжди вважав своєю головною задачею лише забезпечувати сім`ю фінансово. В середині серпня 2024 року, будучи занепокоєним посиленням в Україні заходів мобілізації, позивач винайшов спосіб свого виїзду за кордон. Рішення про виїзд він приймав самостійно та настільки швидко, що я з дітьми просто не могла поїхати разом із ним. Наш виїзд кордон для проживання до цього не обговорювався. Приймаючи таке рішення позивач жодним чином не керувався потребами та інтересами дітей, зокрема, не враховував потребу дітей у спілкуванні з родичами, друзями, проживання у звичних для них умовах (вдома) та підтриманні їх захоплень та розвитку їх талантів. Не врахував і стан здоров`я нашої молодшої доньки ОСОБА_7 . Моє повідомлення позивачу у жовтні 2024 року щодо сумнівів у правильності переїзду за кордон викликало у позивача відкриту агресію. Він почав погрожувати відповідачу тим, що забере в неї все, включаючи дітей, що він більше дасть їй ні копійки і їй не буде за що жити та годувати дітей, що він виселить її з квартири. З жовтня 2024 року позивач припинив приймати участь у витратах на утримання дітей, це має ознаки психологічного та економічного тиску на відповідача зі сторони позивача. Намагаючись вирішити питання фінансового утримання дітей відповідач вимушена була піти на продаж непотрібні у даних обставинах ні мені, ні позивачу речі, які є нашою власністю. Наразі ж, відповідач вже має роботу та заробіток для забезпечення першочергових потреб дітей. Окрім того зазначає, що спільні діти позивача та відповідача проживають з матір`ю з власної волі і ніякий тиск на них не чиниться, відповідач не перешкоджає спілкуванню позивача з дітьми, але позивач ніяких кроків для спілкування не робить. Тому даний позов є необґрунтованим та надуманим.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю.

В обгрунтування зустрічним позовних вимог покликається на те, що після фактичного припинення шлюбних стосунків між подружжя та зміни позивачем попереднього місця проживання, доньки проживають з матір`ю ОСОБА_2 . Комфортні умови для проживання дітей створені за місцем їх проживанняв квартирі АДРЕСА_1 . Позивач переконана, що діти повинні проживати разом з нею, вона їх любить і має змогу забезпечити їх всім необхідним. Позивачка постійно слідкує за станом здоров`я дітей, і розвитком, виховує та піклується про них. У матері з дітьми психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Позивачка не має шкідливих звичок, має гарний фізичний та психічний стан здоров`я, на обліку у поліції ніколи не перебувала та не перебуває. Позивачка намагається в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Однак, у них з ОСОБА_1 дійсно наявні певні розбіжності щодо методів виховання дітей та їх майбутнього, особисті претензії одне до одного, а між ними періодично виникають спори стосовно остаточного визначення місця проживання дітей. Окрім того, ОСОБА_1 проживає за кордоном та неодноразово наполягає на виїзді дітей на місце проживання до іншої країни, не враховуючи їх вік та потреби. З метою уникнення будь-яких спірних ситуацій з ОСОБА_1 , враховуючи вікові особливості доньок та особисту прихильність кожної дитини до неї, вважає за доцільне визначити місце проживання доньок з нею.

Ухвалою від 08.01.2025 року позовну заяву суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги первинного позову підтримали та просив їх задовольнити у повному обсязі проти зустрічного позову заперечили, посилаючись на його необґрунтованість.

У судове засідання відповідач та представник відповідача, позовні вимоги зустрічний позов підтримали та просив їх задовольнити у повному обсязі проти первинного позову заперечили, посилаючись на його необґрунтованість.

Представником третьої особою подано заяву про розгляд справи у відсутності її представника.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.

Суд встановив, що сторони з 11 жовтня 2014 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Сторони мають двох спільних дітей - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 відповідно.

Дочки сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_8 проживають з матір`ю ОСОБА_2 за адресою трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 .

Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з частиною 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", зазначено, що суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до частини 5 статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Зокрема, суд враховує, що позивач в категоричні формі заперечила щодо можливого примирення з відповідачем, зберігати вказаний шлюб не бажає. Крім того, суд виходить з пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", яка визначає, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, відповідно надання сторонам строку на примирення є правом, а не обов`язком суду. Аналогічні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 30.05.2019 року (справа № 442/6319/16-ц, провадження № 61-30728св18).

За таких обставин суд приходить до висновку, що сторони не мають спільної згоди на примирення, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я існує формально.

Відповідно до принципу рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання".

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Відповідно до статті 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що зберегти сім`ю сторін неможливо, тому позов в цій частині підлягає до задоволення.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.03.2025 стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця проживання - АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса зареєстрованого місця проживання - АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 10000,00 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23.12.2024 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця проживання - АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса зареєстрованого місця проживання - АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 15000,00 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23.12.2024 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця проживання - АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп. В решті позовних вимог відмовити.

У висновку про визначення місця проживання дітей № 104-3293 від 02.05.2025 зазначено, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . На даний час, рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , немає.

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, мати дітей зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав, ОСОБА_2 є власником даного житла.

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, батько, разом з дітьми, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав, бабуся дітей, ОСОБА_10 є власником даного житла.

Мати, разом з доньками, проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 13 березня 2025 року, складеного спеціалістом Служби та оцінки потреб сім`ї, проведеної педагогом соціальним Оболонського районного в місті Києві центру соціальних служб, матір`ю забезпечені потреби дітей та створені належні умови для їх проживання.

Під час бесіди з ОСОБА_11 з`ясовано, що вона прихильно ставиться до обох батьків, але проживати хоче з мамою.

ОСОБА_2 працює в TOB «ЕКСПЕРТ З ІНЖЕНЕРНИХ РІШЕНЬ» з 23 січня 2025 року, займає посаду бухгалтера, має заробіток відповідно до довідки про доходи з січня 2025 року по квітень 2025 року.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, ОСОБА_2 , є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_5 .

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27 березня 2025 року, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 в розмірі 10000,00 грн. та ОСОБА_12 в розмірі 15000,00 грн.

Анна навчається у ліцеї № 29 Оболонського району м. Києва. Відповідно до характеристики з навчального закладу, мати приділяє достатньо уваги вихованню дочки, систематично відвідує батьківські зустрічі, бере активну участь у житті ліцею.

ОСОБА_4 відвідує заклад дошкільної освіти № 527 Оболонського району м. Києва. Згідно листа закладу, дитина завжди доглянута, охайно одягнута. Мати приводить та забирає доньку з садочка, цікавиться навчанням, життям дитини, сплачує за харчування доньки в З ДО. Батько не був присутній в дитячому садочку. Адміністрація закладу не бачила батька дитини жодного разу.

ОСОБА_3 обслуговується лікарем КНП «ЦПМСД № 2» Оболонського району м. Києва. Згідно заключеної декларації (№ 0001-ХМРН-ЕАА0 від 04 січня 2024 року), законним представником пацієнта та довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом, є мати, ОСОБА_2 .

ОСОБА_13 обслуговується лікарем КНП «ЦПМСД № 2» Оболонського району м. Києва. Згідно заключеної декларації (№ 0001-9ХМ9-9АА0 від 17 лютого 2021 року), законним представником пацієнта та довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом, ? мати, ОСОБА_2 .

Мати надала дипломи, свідоцтва досягнень, фотографії щодо відвідування ОСОБА_11 гуртків, додаткових занять. Молодша дитина має вади здоров`я, мати займається лікуванням та обстеженнями дитини, про що свідчать додані документи.

Під час бесіди з ОСОБА_1 , через застосунок месенджер, останній повідомив, що з літа 2024 року проживає у Республіці Польща. З моменту виїзду за кордон, він до України не повертався. Він зазначив, що збирався перевозити родину до Польщі, але мати дітей відтерміновувала переїзд.

ОСОБА_1 є ФОП, відповідно до податкової декларації платника податку за 2023-2024 роки, мав дохід. Між ОСОБА_1 та Компанією «Л-ПЛ Сп. з о.о» з місцезнаходженням у місті Краків, Республіка Польща, укладено договір про надання послуг у сфері інформаційних технологій та програмування. За виконання замовлення, ОСОБА_1 отримає винагороду в розмірі 7000 злотих на місяць.

Батько надав копії платіжних інструкцій щодо перерахунку коштів на рахунок матері дітей (в призначенні платежу зазначено «переказ власних коштів»).

Разом з тим, батько надав до Служби свої пояснення стосовно вищезазначеного питання, де повідомив, що у 2014 році між ним та ОСОБА_14 було укладено шлюб. У шлюбі у подружжя народилися дві доньки: ОСОБА_3 та ОСОБА_13 . Діти, з народження, проживали разом з обома батьками за адресою: АДРЕСА_3 .

24 лютого 2022 року почалася повномасштабна збройна агресія росії проти України. З метою створення умов для спокійного проживання дітей, збереження їх життя та здоров`я, влітку 2024 року, батьками прийнято рішення про переїзд сім`ї до Республіки Польща. Рішення про переїзд приймалося в найкращих інтересах дітей, задля забезпечення їх майбутнього та було попередньо узгоджено з дружиною, ОСОБА_2 . Батьком дітей було здійснено всі необхідні кроки для переїзду сім`ї, а саме:здійснено офіційне працевлаштування в Польщі з можливістю легального переїзду всієї родини;знайдено та оплачено комфортне житло для всієї родини; подано та оплачено документи на легалізацію сім`ї;організовано навчання для старшої доньки ОСОБА_15 у польській школі;знайдено дошкільний заклад для молодшої доньки ОСОБА_7 ;оплачено бухгалтерські курси для дружини в акредитованому закладі;організовано курси польської мови для дружини.

В період, з квітня по жовтень 2024 року, ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 780 000,00 грн.

Вподальшому, ОСОБА_2 відмовилась від переїзду та почала створювати батькові перешкоди у спілкуванні з дітьми.

ОСОБА_1 , в грудні 2024 року, запропонував ОСОБА_2 укласти та нотаріально засвідчити Договір про визначення місця проживання, утримання та виховання дітей. Мати дітей тривалий час не надавала жодної відповіді щодо проекту Договору, а згодом відмовилася вносити будь-які пропозиції до Договору.

Мирно врегулювати спір батьки не змогли, тому ОСОБА_1 подав даний позов до суду.

Батькам дітей було запропоновано скористатись послугами медіаторів, з метою мирного вирішення спору, проте батьки своєї згоди не надали.

Дане питання було розглянуто неодноразово на засіданні комісії з питань захисту прав дитини (далі-Комісія) Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації однак присутня була лише мати батько дітей на засідання не зявлявся, причини своєї неявки не повідомив.

На підставі статті 19, частини першої статті 161 Сімейного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», керуючись рішенням комісії з питань захисту прав дитини, Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, рекомендує суду визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матірю ОСОБА_2 .

Частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 ЗУ "Про охорону дитинства").

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно частиною 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначають за згодою батьків.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу (постанова Верховного Суду від 15.01.2020 року в справі № 200/952/18).

Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Згідно зі ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Як роз`яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Частинами 1, 2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст.12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідно до висновку органу опіки та піклування від 02.05.2025 доцільно визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матірю ОСОБА_2 .

Враховуючи, що на даний час діти проживають разом з позивачем, мають особисту прихильність до матері, за місцем проживання дітей створені всі умови для дітей, а тому суд вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітніх дітей з матір`ю.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на даний час проживання дітей з матір`ю, які фактично проживають з нею, буде відповідати саме інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме їхньому розвитку як психологічному так і фізичному.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог в первинному позові про визначення місця проживання дітей з батьком, позовні вимоги про визначення місця проживання дітей з матір`ю підлягають задоволенню.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком- задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2896 від 11.10.2014року.

В решті позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_3 або АДРЕСА_4 .

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_3 або АДРЕСА_4 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Луценко