ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3370/25 Справа № 243/1791/24 Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 243/1791/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2024 року, яке ухвалене суддею Воронковим Д.В. згідно наказу № 29 «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, та повне судове рішення складено 20 грудня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Гаражно-будівельний кооператив «Жигулі», про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з жовтня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

За цей час в інших зареєстрованих шлюбах або відносинах вони не перебували, проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний побут, спільні витрати, взаємні права та обов`язки.

За період спільного проживання за спільні кошти на ім`я ОСОБА_4 придбали: транспортний засіб ПВА причіп бортовий; мопед марки SUZUKI; автомобіль TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; гараж у гаражно-будівельному кооперативі «Жигулі».

Вищевказане майно було придбане за спільні кошти, оскільки позивачка у вищевказаний період часу працювала та здійснювала підприємницьку діяльність.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Організацією поховання ОСОБА_4 займалась саме позивачка.

Позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки подала заяву нотаріусу та була заведена спадкова справа.

Пізніше ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявою про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину за законом, проте, нотаріус повідомив, що із заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_4 також звернулись донька та мати померлого - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно.

Пізніше нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, які підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем.

У ОСОБА_1 немає можливості отримати документ, який би підтверджував факт проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю не менше як п`ять років, тому вона вимушена звертатись до суду з вказаним позовом.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з жовтня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 транспортний засіб ПВА причіп бортовий; мопед марки SUZUKI; автомобіль TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; гараж у гаражно-будівельному кооперативі «Жигулі», визнати за ОСОБА_1 право власності на частку вищевказаного майна та визнати її членом гаражно - будівельного кооперативу «Жигулі».

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з жовтня 2009 по 29.11.2021 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 :

- транспортний засіб ПВА причіп бортовий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2009 року випуску;

- транспортний засіб мопед марки SUZUKI модель AZ 50 LETS, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 1998 року випуску;

- автомобіль TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на: 1/2 частку транспортного засобу ПВА причіп бортовий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2009 року випуску; частку транспортного засобу мопед марки SUZUKI модель AZ 50 LETS, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 1998 року випуску; 1/2 частку автомобілю TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , членом гаражно-будівельного кооперативу «Жигулі».

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та необ?єктивну оцінку судом доказів у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що твердження позивачки ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживав разом із нею з жовтня 2009 по 29.11.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідають дійсності та спростовуються наданими суду доказами щодо реєстрації останнього у період з жовтня 2009 року по 08 грудня 2020 року у належному йому будинку АДРЕСА_2 .

Зазначає, що ОСОБА_6 помер у лікарні у місті Добропіллі, а тому твердження позивачки про те, що останній помер саме за адресою його проживання: АДРЕСА_1 , не відповідають дійсності.

Вважає, що надані позивачкою квитанції про сплату комунальних платежів за адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_3 , не мають правового значення для вирішення спору, оскільки сплата позивачкою комунальних платежів за місцем свого проживання є цілком логічним, а у будинку по АДРЕСА_3 проживала ОСОБА_3 та отримувала за цією адресою субсидію.

Щодо наданих суду фотографій зазначає, що її батько батько ОСОБА_6 , будучи людиною вкрай товариською, полюбляючою бути у компаніях, веселитися з жінками, багато з ким фотографувався, спілкувався, але це не є доказом того, що зі всіма цими людьми він мав наміри та укладав сімейні стосунки, так як таких могло б бути пів міста, ураховуючи його велелюбність.

Зазначає, що дійсно після продажу свого будинку по АДРЕСА_2 у грудні 2020 року, ОСОБА_6 проживав разом із позивачкою, однак, як він стверджував, це було лише як зручна для нього обставина мешкати у центрі міста, а не десь на окраїні, підшукуючи для себе зручний варіант придбання нового житла.

Наполягає на тому, що показами свідків не може бути підтверджено факт спільного проживання чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

На підтвердження факту відсутності між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 сталих сімейних відносин свідчить і та обставина, що все майно останній зареєстрував на своє ім?ї та позивачка не була зазначена у якості його співвласника.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що в матеріалах справи відсутні належні докази придбання майна за спільні кошти, а з договору купівлі-продажу автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, навпаки вбачається, що ОСОБА_1 виступала як уповноважений представник продавця ОСОБА_8 , тобто з протилежної сторони від ОСОБА_9 , що теж підтверджує відсутність між ними сімейних відносин.

Судом не було встановлено коли саме ОСОБА_6 став членом гаражно-будівельного кооперативу «Жигулі», адже він є членом цього кооперативу з 2015 року, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_5 , а на теперішній час членом гаражно-будівельного кооперативу «Жигулі» є відповідачка ОСОБА_5 , й визнання членом цього кооперативу позивачки є неправомірним.

Також, вказує, що відповідачка ОСОБА_3 не була належним чином повідомленою про розгляд справи, а заява від її імені до суду фактично була подана через систему «Електронний суд» стороною позивачки.

Зазначає, що позивачка ОСОБА_1 , у період з 2009 року по 2019 рік, мала мінімальний дохід, а в деяких місяцях взагалі не мала доходів, що свідчить про неправдивість позивачки у твердженнях щодо придбання спірного майна за спільні кошти.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Прокопцев С.В., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідачку ОСОБА_5 , яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її задовольнити, позивачку ОСОБА_1 та її представника - адвоката Прокопцева С.В., які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно копії паспорта серії НОМЕР_6 , виданого 22.04.1998 Слов`янським МВ УМВС у Донецькій області, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки Відділу з надання адміністративних послуг Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області №164030 від 14.01.2022 вбачається, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_4 з 2009 по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Вищевказане також вбачається з копії довідки №4 від 15.12.2021 голови ЖБК №5 «Восход».

20.10.2009 ОСОБА_4 розірвав шлюб з ОСОБА_10 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 від 20.10.2009.

21.04.1998 ОСОБА_1 розірвала шлюб з ОСОБА_11 , про що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 21.04.1998.

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 від 22.06.2010 ОСОБА_4 належить транспортний засіб ПВА причіп бортовий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2009 року випуску.

ОСОБА_4 належить транспортний засіб мопед марки SUZUKI модель AZ 50 LETS, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 1998 року випуску, на підставі тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_9 від 05.03.2015.

24.07.2020 ОСОБА_4 був придбаний автомобіль TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, що вбачається з відповідного договору купівлі-продажу транспортного засобу 1443/2020/2115651. В інтересах продавця ОСОБА_12 , на підставі доручення, діяла ОСОБА_1 .

Вказаний автомобіль 24.07.2020 був зареєстрований за ОСОБА_4 , що вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 від 24.07.2020.

ОСОБА_4 , принаймі з 2019 року, набув статусу члена гаражного кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Жигулі», що видно з посвідчення № НОМЕР_5 , а також з відповідних квитанцій, згідно яких ОСОБА_4 сплатив членські внески у лютому 2019 - 550 грн, у лютому 2020 - 550 грн. У січні 2022 та у липні 2023 внески у розмірі 550 грн сплачені ОСОБА_13

ОСОБА_4 належав житловий будинок АДРЕСА_3 , що видно з Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.10.2019.

ОСОБА_4 був знятий з 08.12.2020 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 за відповідною заявою, що вбачається з відповідної довідки № 21-17/321 від 17.01.2022 Відділу з ведення обліку реєстрації місця проживання Слов`янської міської ради.

04.11.2021 ОСОБА_4 уклав декларацію № 0001-44К5-53А0 про вибір лікаря, згідно п.1.2.1 вказаної декларації, довіреною особою ОСОБА_4 вказав ОСОБА_1 .

Квитанціями/чеками від 30.10.2021 вбачається придбання ліків.

Як вбачається з результатів лабораторних досліджень ТОВ «Код здоров`я» від 30.11.2021 у ОСОБА_4 виявлено РНК-вірус COVID-19.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що видно з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_11 від 03.12.2021.

З довідки про причину смерті до форми № 106/о № 592 вбачається, що ОСОБА_4 помер від двобічної крупновогнищевої пневмонії.

30.11.2021 ОСОБА_1 придбала речі для поховання на загальну суму 7920 грн, що вбачається з квитанції ФОП ОСОБА_14 .

Згідно страхового полісу ПрАТ КД « Життя» від № , саме ОСОБА_1 зазначена ОСОБА_4 , як вигодонабувач на випадок його смерті.

10.02.2020 ОСОБА_1 було здійснено страхову виплату у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 у розмірі 32082,94 грн., що вбачається з листа ПрАТ КД « Життя» від 10.02.2022 року.

З копії спадкової справи № 31/2022, заведеної Першою слов`янською державною нотаріальною конторою до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , вбачається, що 14.02.2022 та 20.02.2024 ОСОБА_1 звернулася до Першої слов`янської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , що також вбачається з відповідних заяв та Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20.01.2022 №68180951. 21.02.2021 ОСОБА_1 отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність документів, які підтверджують родинні або інші відносини зі спадкодавцем. Листом №103/02-14 від 07.02.2024 нотаріус повідомив, що з заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_4 також звернулись донька ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 .

Допитана в якості свідка ОСОБА_15 суду пояснила, що померлий ОСОБА_4 був її братом та тривалий час перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_1 з 2009 року. Вони разом мешкали в квартирі АДРЕСА_4 , вели спільний бюджет, робили спільні покупки, обидва працювали, разом допомагали їх (її та брата) матері. ОСОБА_4 завжди казав, що ОСОБА_1 є його дружиною. Вони мали намір укласти шлюб, купили гараж, автомобіль, мопед, причеп, робили ремонт в квартирі. Також показала, що вона разом з ними їздили купувати автомобіль до м. Маріуполь.

Допитана в якості свідка ОСОБА_16 в судовому засіданні вказала, що знає ОСОБА_1 з дитинства, підтримує з нею дружні стосунки. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 разом мешкали з 2009 року в квартирі АДРЕСА_4 , вели спільний бюджет, робили спільні покупки, їздили відпочивати, обидва працювали. Купили гараж, автомобіль, мопед, причеп, робили ремонт в квартирі.

Проаналізувавши досліджені докази в їх сукупності, суд першої інстанції вважав доведеним факт проживання однією сім`єю позивачки з померлим ОСОБА_7 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з жовтня 2019 року по 29 листопада 2021 року та вважав за можливе позов в цій частині задовольнити.

Також, суд встановив факт набуття спірного майна в період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_17 , як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу і поширення на це майно режиму спільної сумісної власності, у зв?язку з чим визнав за ОСОБА_1 права власності на половину, набутого в період спільного проживання майна, а саме на: 1/2 частку транспортного засобу ПВА причіп бортовий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2009 року випуску; частку транспортного засобу мопед марки SUZUKI модель AZ 50 LETS, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 1998 року випуску; 1/2 частку автомобілю TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями статті 315 ЦПК України передбачено встановлення судом фактів, що мають юридичне значення, у тому числі і проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Частиною першою та другою статті 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

У постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15 зроблено висновок, що «за правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти».

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17,від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд маєустановити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17).

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц зазначено, що факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Отже, з наведених норм Сімейного кодексу України і судової практики Верховного Суду можна зробити висновок, що факт проживання однією сім`єю в певний період часу може доводитися різними доказами, які лише у своїй сукупності дають суду підстави для встановлення такого факту.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_17 вели активний спосіб життя, мали родичів і друзів, відпочивали та святкували різні свята. Всі ці події в житті цієї родини залишали свої сліди у вигляді письмових доказів, як-то фотографії, а також письмові докази спільного планування життя та турботи один про одного.

Крім того, 04.11.2021 ОСОБА_4 уклав декларацію № 0001-44К5-53А0 про вибір лікаря, згідно п.1.2.1 вказаної декларації, довіреною особою ОСОБА_4 вказав ОСОБА_1 , та, згідно страхового полісу ПрАТ КД « Життя» від № , саме ОСОБА_1 зазначена ОСОБА_4 , як вигодонабувач на випадок його смерті.

Тобто, ОСОБА_6 , за життя, саме позивачку ОСОБА_1 , а не інших осіб, вважав своєю довіреною особою та заздалегідь подбав про неї, навіть на випадок своєї смерті, що безумовно свідчить про наявність сталих сімейних стосункаів між вказаними особами.

Більш того, рідна сестра ОСОБА_4 - ОСОБА_15 , яка була допитана судом першої інстанції у якості свідка, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчяень, пояснила, що померлий ОСОБА_4 тривалий час перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_1 з 2009 року. Вони разом мешкали в квартирі АДРЕСА_4 , вели спільний бюджет, робили спільні покупки, обидва працювали, разом допомагали їх (її та брата) матері. ОСОБА_4 завжди говорив, що ОСОБА_1 є його дружиною. Вони мали намір укласти шлюб, купили гараж, автомобіль, мопед, причеп, робили ремонт в квартирі.

Не заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог й матір померлого ОСОБА_4 - відповідачка ОСОБА_3 , й доказів протилежного суду апеляційної інстанції не надано, у зв?язку з чим колегією суддів відхилено доводи апеляційної скарги в цій частині.

Суд першої інстанції детально проаналізував наведені докази у сукупності і дійшов вірного висновку про те, що ними доводиться той факт, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_17 з жовтня 2009 року склались відносини, притаманні подружжю.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_18 до 08 грудня 2020 року був зареєстрований у належному йому будинку АДРЕСА_2 та фотографії спільного відпочинку не можуть підтверджувати факт проживання однією сім`ю могли б бути взяті апеляційним судом до уваги, якби лише на підставі акту про фактичне місце проживання або фотографій позивачка просила встановити цей факт. Разом із тим, матеріали справи містять достатньо доказів, які лише в сукупності доводять цей факт.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що все майно, яке набуто в період проживання однією сім`єю чоловіка та жінки є спільним сумісним майном.

Якщо в цей період майно було набуте одним із них за особисті кошти, тобто кошти, які існували до початку такого проживання, або були набуті від продажу майна, яке було набуте до періоду спільного проживання, суду мають бути надані докази цього. Такими доказами можуть бути банківські рахунки, які містили такі кошти до початку спільного проживання, договори купівлі-продажу майна, яке перебувало у власності одного із подружжя до початку спільного проживання.

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) (пункт 81 зазначеної постанови): «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)».

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачкою ОСОБА_1 доведено належними та допустими доказами, що у період спільного проивання із ОСОБА_7 , ними було придбано рухоме майно, яке було зареєстроване на ім?я ОСОБА_9 , а саме: транспортний засіб ПВА причіп бортовий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2009 року випуску; транспортний засібмопед марки SUZUKI модель AZ 50 LETS, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 1998 року випуску; автомобіль TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску.

Разом із тим, відповідачка ОСОБА_5 не довела суду, що спірне майно ОСОБА_18 купив за свої особисті кошти.

Отже, висновки суду в частині набуття спірного майна в період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_17 , як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу і поширення на це майно режиму спільної сумісної власності є правильними і такими, що не спростовані доводами апеляційної скарги.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19).

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що за позивачкою має бути визнано право власності на половину набутого в період спільного проживанняу рухомого майна, що відповідає змісту її порушеного права, характеру спірних правовідносин, які виникли після смерті іншого з подружжя, та забезпечить поновлення порушеного права останньої на 1/2 частину цього майна.

Визнаючи ОСОБА_1 членом гаражно-будівельного кооперативу «Жигулі», суд першої інстанції виходив з того, що право користування гаражем у цьому кооперативі виникло у ОСОБА_9 в період з жовтня 2009 по 29.11.2021 року, тобто саме в період спільного мешкання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

27 серпня 2003 року набув чинності Закон України від 10 липня 2003 року? ? № 1087-IV "Про кооперацію".

Основними принципами кооперації згідно із статтею 4 Закону України "Про кооперацію" є, зокрема, безпосередня участь членів кооперативної організації у її діяльності, рівного права голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу - один голос).

Відповідно до частини першої статті 12 цього Закону до основних прав члена кооперативу відносяться, зокрема, право на участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління кооперативом.

Відповідно до статті 15 цього Закону вищим органом управління кооперативу? є загальні збори членів кооперативу.

До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить: затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу; заслуховування звітів його органів управління і органів контролю; затвердження порядку розподілу доходу кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу; визначення розмірів оплати праці голови правління, голови ревізійної комісії (ревізора), а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу; затвердження річного звіту і балансу кооперативу; затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства; прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном; утворення спеціальних комісій із залученням як консультантів найманих працівників; прийняття рішень про вступ кооперативу до кооперативних об`єднань; прийняття рішень про реорганізацію або ліквідацію кооперативу.

Кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі.

Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу приймаються відповідно до його статуту відкритим або таємним голосуванням.

Отже, вступ до членів гаражно-будівельного кооперативу «Жигулі» має відбуватися у відповідності до положень його Статуту.

Натомість, позивачкою ОСОБА_1 не надано суду доказів щодо звернення нею до гаражно-будівельного кооперативу «Жигулі» з цього питання, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_1 членом гаражно-будівельного кооперативу «Жигулі» не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду у вказаній частині, з ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв?язку з чим колегія суддів стягує з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені на оплату судового збору, у розмірі 1 258,50 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, п.4 ч.1 ст. 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2024 року в частині визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , членом гаражно-будівельного кооперативу «Жигулі» -скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені на оплату судового збору, у розмірі 1 258 (одна тисяча двісті п?ятдесят вісім) гривень 50 (п?ятдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 травня 2025 року

Головуючий:

Судді: