Номер провадження: 22-ц/813/2413/25
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є.М.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
08.05.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Уманець А.В.,
учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс»,
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 липня 2024 року, ухвалене судом у складі судді Панасенка Є.М. в смт. Овідіополь Одеської області,
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за користування грошовими коштами
Короткий зміст позовних вимог
В грудні 2023 року ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за користування грошовими коштами, в обґрунтування якого зазначило, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.03.2013 року у цивільній справі № 2/1521/203/12 позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з відповідачів в солідарному порядку на користь банку 412880,51 грн, правовідносини що були предметом розгляду справи витікали з кредитного договору № 261/ФКВІП-07 від 05.07.2007 року та договору поруки № 261/ZФПОР-07.
21.07.2020 року на підставі договору № 2292/К про відступлення права вимоги до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого і до відповідачів за кредитним договором № 261/ФКВІП-07 від 05.07.2007 року, договором поруки № 261/ZФПОР-07 та іпотечним договором б/н від 05.07.2007 року.
18.09.2020 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони її правонаступником у справі № 2/1521/203/12 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Замінено стягувача його правонаступником, а саме ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс».
Враховуючи, що відповідачі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.03.2013 року, в повному обсязі не виконали позивач, посилаючись на положення ст. 625 ЦПК України, провів розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за користування грошовими коштами за період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Скаржник зазначає, що не згодна з позовними вимогами ТОВ «Консалт Солюшенс» про сплату 3% річних на інфляційні збільшення на суму 109568 грн, саме за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 року, оскільки позивач не висував їй вимогу сплатити вказану суму в досудовому порядку, домовленість була лише про сплату суми боргу за рішенням суду частинами щомісячно, яку вона виконувала.
Також відповідач вважає, що позивач, маючи статус кредитора, не реалізував своїх прав на звернення у встановлені законом строки до примусового виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитом (у т.ч. звернення стягнення на предмет іпотеки), втратив своє право вимоги на примусове виконання відповідачем своїх зобов?язань за кредитним договором та рішенням суду (строк пред?явлення до виконання рішення суду), тому вважає, що зобов?язання відповідача є задавненим, в зв?язку з чим набуло характеру натурального зобов?язання. 3% річних були нараховані позивачем на вимогу, яка на даний час існує в натуральному зобов?язанні, позивач за примусовим стягненням до виконавчої служби або приватного виконавця не звертався, виконавче провадження не відкривав, а тому не може існувати ситуація, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред?являє тільки позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без примусового стягнення заявленої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності (строку пред?явлення виконавчого документу до примусового виконання), а кредитора - обійти застосування до задавненої вимоги такого строку.
Кредитор, для охорони інтересів боржника, міг пред?явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред?явленням позову про стягнення задавненої вимоги, або після відкриття виконавчого провадження, аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23.11.2022 року у справі № 285/3536/20, тому скаржник вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а суд першої інстанції не врахував цієї правової позиції і помилково задовольнив позовні вимоги позивача.
(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.11.2024 року ТОВ «Консалт Солюшенс», ОСОБА_2 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження від 15.11.2024 року отримала 26.02.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
ТОВ «Консалт Солюшенс» копію ухвали про відкриття провадження від 15.11.2024 року та копію апеляційної скарги отримало 21.11.2024 року та 23.09.2024 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Від ТОВ «Консалт Солюшенс» 28.11.2024 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до вимог цивільного законодавства України, Закону України «Про захист прав споживачів» та судової практики обов`язковість направлення досудової вимоги передбачена лише для пред`явлення вимоги щодо дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
Учасники процесу у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Позивач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України шляхом отримання судової повістки за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» в Електронному кабінетуі, 26.03.2025 року, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без її участі.
Від представника ТОВ «Консалт Солюшенс» - Башука Д.С. надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 08.05.2025 року о 16:30 год., без його участі.
З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності учасників справи.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь «Дельта Банк», серед яких був і кредитний договір № 261/ФКВІП-07 від 05.07.2007 року, договір поруки № 261/ZФПОР-07 та іпотечний договір б/н від 05.07.2007 року.
28.03.2013 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області у цивільній справі № 1521/203/12 позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з відповідачів в солідарному порядку на користь банку 412880, 51 грн, з яких 299001,89 грн заборгованість за тілом кредиту, 113878,62 грн несплачені відсотки за користування кредитом та судові витрати по справі в сумі 1609,50 грн.
21.07.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № 2292/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., та зареєстрований в реєстрі за № 236, відповідно до умов якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, та/або заставодавців, серед іншого і до відповідачів за кредитним договором № 261/ФКВІП-07 від 05.07.2007 року, договором поруки № 261/ZФПОР-07 та іпотечним договором б/н від 05.07.2007 року.
18.09.2020 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони її правонаступником у справі № 1521/203/12 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Замінено стягувача його правонаступником, а саме ПАТ «дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс».
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.03.2013 року, як встановлено судом першої інстанції, не виконане та заборгованість за договором № 261/ФКВІП-07 від 05.07.2007 року відповідачами не сплачена. Станом на момент звернення позивача з позовною заявою, залишок заборгованості складає 354880,51 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.03.2013 року з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16, дійшла висновку, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Посилання ОСОБА_1 на те, що позивач, маючи статус кредитора, не реалізував своїх прав на звернення у встановлені законом строки до примусового виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитом, втратив своє право вимоги на примусове виконання відповідачем своїх зобов?язань за кредитним договором та рішенням суду (строк пред?явлення до виконання рішення суду), а тому зобов?язання відповідача є задавненим, в зв?язку з чим набуло характеру натурального зобов?язання, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Овідіопольський районний суд Одеської області ухвалою від 12 лютого 2021 року заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про видачу дубліката виконавчого документу по цивільній справі за позовом ПАТ «ДельтаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнив. Видав ТОВ «Консалт Солюшенс» дублікат виконавчого листа по цивільній справі №2/1521/203/12 виданого 17.07.2013 року Овідіопольським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості у розмірі 412880,51 грн. Видав ТОВ «Консалт Солюшенс» дублікат виконавчого листа по цивільній справі №2/1521/203/12 виданого 17.07.2013 року Овідіопольським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судових витрат у розмірі 1609,50 грн.

Колегія суддів приймає та надає оцінку новим доказам, доданим до відзиву на апеляційну скаргу, а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.03.2021 року, постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.11.2023 року, зважаючи на таке.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що позивач за примусовим стягненням до виконавчої служби або приватного виконавця не звертався, виконавче провадження не відкривалося.

В статті 89 ЦПК зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що відомості Автоматизованої системи виконавчого провадження є загальнодоступними та отримання інформації з загальнодоступних державних реєстрів не є отриманням нових доказів, перевіряючи доводи апеляційної скарги, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апеляційний суд вважає за доцільне долучити до матеріалів справи надані позивачем до відзиву на апеляційну скаргу копії постанов про відкриття виконавчого провадження.

11.03.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Носенко С.Б. відкрито виконавче провадження № 64801433 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1521/203/12, виданого 04.03.2021 року Овідіопольським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник за рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс») 412880,51 грн, з яких: 299001,89 грн заборгованість за тілом кредиту, 113878,62 грн несплачені відсотки за користування кредитом, боржник ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» зазначає, що в подальшому виконавчий лист повернуто стягувачу.

02.11.2023 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Бондаревим Р.В. відкрито виконавче провадження № 73201655 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1521/203/12, виданого 04.03.2021 року Овідіопольським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «Дельта Банк» 412880,51 грн, боржник ОСОБА_1 .

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 6 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) дійшла висновку, що системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на захист в судовому (примусовому) порядку вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Ураховуючи викладені обставин колегія суддів вважає, що в даній справі основна вимога кредитора вже захищена судом у рішенні Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.03.2013 року, за яким з відповідачів стягнуто суму заборгованості, а отже зобов`язання не можна вважати натуральним.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачі сплатили 58000,00 грн на погашення заборгованості за кредитним договором № 261/ФКВІП-07 від 05.07.2007 року, а тому станом на момент звернення позивача з позовною заявою, залишок заборгованості складає 354880,51 грн.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).

ОСОБА_1 не було надано доказів на виконання вимог рішення суду та не спростовано розмір вищевказаної заборгованості.

Оскільки матеріали справи не містять доказів виконання боржниками рішення суду та невиконання позичальником своїх зобов`язань, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що на користь позивача підлягає стягненню 3% річних та інфляційні витрати розраховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року, які становлять 109568,16 грн.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неврахування судом висновків Верховного Суду, викладених у постанові у справі №285/3536/20 від 23 листопада 2022 року, виходячи з наступного.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20 (провадження № 61-261св22) пред`явлення кредитором при існуванні задавненої вимоги тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається ситуація, коли зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Колегія суддів вважає, що висновки у зазначеній постанові на яку посилається скаржник в апеляційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними із правовідносинами у цій справі, оскільки фактичні обставини справи є різними.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є не обґрунтованими, а тому вона не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 травня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко