КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4696/21
Провадження № 2/488/116/25 р.
19.05.2025 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючої по справі судді - Селіщевої Л.І.,
за участю секретаря судового засідання - Волошиної Я.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради та Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав, -
Позивачка - ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до відповідача - ОСОБА_2 , про позбавлення його батьківських прав щодо їхньої спільної дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 04.02.2010 року, який 17.05.2013 року було розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17.05.2013 року з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 були стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі 972 грн., щомісячно, починаючи з 14.03.2013 року і до повноліття дитини. Проте відповідач аліменти не сплачує, і станом на день подачі позову він має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 145 084,00 грн.

Від моменту розірвання шлюбу відповідач ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, і з 2013 року жодного разу не бачив свою дитину, не бере участі у її вихованні не спілкувається з дитиною, не цікавиться її розвитком, не надає матеріальної допомоги, у тому числі визначені судовим рішенням аліменти.

Вихованням, забезпеченням, навчанням та доглядом за дитиною займається виключно позивачка.

У зв`язку із вищевикладеним, позивачка була змушена звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином неодноразово повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, будь - яких заяв від нього не надходило, причина його неявки суду не відома.

Представники третіх осіб також в судове засідання не з`явилися, просили розглядати справу у їх відсутність. Від органу опіки та піклування Виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області надійшов висновок, в якому орган опіки щодо позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні сина, покладається на розсуд суду, вказуючи на неможливість надати обґрунтований висновок через відсутність зв`язку з відповідачем та неможливість з`ясувати його думку та умови проживання.

Враховуючи те, що від відповідача заперечення та заява про розгляд справи у його відсутність не надходила, то суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, прийшов до наступного.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 Сімейного Кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23).

Із матеріалів справи вбачається, зокрема із свідоцтва про народження (а.с.11), що батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_1 (мати).

Батьки неповнолітнього перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.02.2010 року, який було зареєстровано Корабельним відділом РАЦС Миколаївського міського управління юстиції.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17.05.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.12).

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17.05.2013 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі 972 грн., щомісячно, починаючи з 14.03.2013 року і до повноліття дитини (а.с.13-14).

Згідно із розрахунку заборгованості по аліментам, наданим Корабельним ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заборгованість відповідача за аліментами, станом на червень 2021 року, становила 145 084 грн. 00 коп. (а.с.21).

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 12.07.2021 р., дитина проживала з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , квартира має належні умови проживання.

Дитина ОСОБА_4 навчався у ЗОШ № 33, відвідував секцію плавання в СКИБ «Водолій» з 2019 року.

В подальшому позивачка ОСОБА_1 разом із неповнолітнім ОСОБА_4 переїхала до м. Горшні Плавні Кременчуцького району Полтавської області, де винаймає двокімнатну квартиру по АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності третій особі.

Вихованням, забезпеченням, навчанням та доглядом за дитиною здійснюю виключно позивачка.

Батько до процесу виховання не долучається, у школі та спортивному клубі не з`являвся.

З моменту розірвання шлюбу відповідач жодного разу не зустрічався з дитиною, не підтримував з нею зв`язку, не цікавився її життям, не надавав матеріальної допомоги, не сплачував аліменти,

Із наявного у матеріалах справи висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області вбачається, що ОСОБА_1 , у зв`язку із повномасштабним вторгненням РФ на територію України, разом із своїм неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перемістилися із м. Миколаєва до м. Горішні Плавні. На обліку внутрішньо перемішених осіб не перебувають.

З червня 2024 позивачка разом із сином винаймають двокімнатну квартиру по АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності третій особі.

Зі слів позивачки вона працює без оформлення трудових відносин в інтернет-магазині та щомісячний дохід сім`ї становить близько 15 000,00 грн.

При обстеженні житлово-побутових умов проживання сім`ї встановлено, що в помешканні створені добрі санітарно-гігієнічні умови проживання. Кімнати достатньо умебльовані м`якими та корпусними меблями. Із наявності необхідна побутова та оргтехніка: холодильник, телевізор, пральна машина-автомат. тощо. В кімнатах прибрано. Житло забезпечене централізованим газо-водо -тепло- електропостачанням та водовідведенням. На кухні створені належні умови для приготування та харчування.

Дитина мешкає в окремій кімнаті, в якій створені відповідні умови для повноцінного розвитку, виховання та навчання. Дитина в повному обсязі забезпечена одягом та взуттям, яке відповідає віку та сезону, шкільним матеріалом, приладдям для навчання, особами гігієни та речам побутового вжитку.

Дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учнем 8-Б класу ЗОШ -ІІІ студенів № 2 Горішньонлавнінської міської ради Кременчуцького району Полтавської області. За повідомленням закладу освіти від 29.01.2025 №01-20/62, ОСОБА_5 навчається у школі з 02.09.2024. Мати ОСОБА_6 відвідує батьківська збори, цікавиться успіхами дитини, постійно підтримую зв`язок з класним керівником, прислухаються до порад та рекомендацій.

Учень відвідує школу регулярно, пропусків без поважних причин немає.

Батько ОСОБА_2 жодного разу не контактував з представниками закладу освіти, тому інформацією щодо нього школа не володіє. Зі слів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проживає в Росії.

Відповідно до інформації управління охорони здоров`я Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 03.02.2025 № 01-14/72, стан здоров`я неповнолітнього ОСОБА_3 задовільний. Дитина перебуває на диспансерному обліку у офтальмолога, потребує додаткового оздоровлення та лікування. У разі гострих захворювань дитини за медичною допомогою з хлопцем звертається мати, призначення та рекомендації виконує в повному обсязі.

Зауважень або нарікань зі сторони медичного персоналу стосовно виконання батьками обов`язку щодо забезпечення та збереження здоров`я дитини не було.

Відповідно до інформації служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради від 03.02.2025 №40/05.05.01-16, при активному відвідуванні місця проживання відповідача ОСОБА_2 спеціалістами було з`ясовано, шо за адресою АДРЕСА_3 проживають родичі відповідача, які повідомили, що відповідач близько 13 років виїхав до РФ, контактів з ним не підтримують та місце його теперішнього проживання їм невідоме.

Також зазначено, що жодної інформації щодо неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_3 до міської служби не надходило. Сам батько з питань визначення способу його участі у вихованні дитини до служби не звертався.

Під час обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї (акт від 27.01.2025), з ОСОБА_5 відбулась бесіда стосовно його ставлення до позбавлення батька батьківських прав.

В ході бесіди хлопчик повідомив, що обізнаний про судовий процес, ініційований матір`ю та повністю підтримує її рішення стосовно позбавлення батька батьківських прав, оскільки батько не приймає участі у його вихованні, не вітає з днями народження та іншими святами, не дарує подарунків, не пропонує з ним зустрітися, не телефонує, не цікавиться його життям та успіхами у навчанні, не переймається станом його здоров`я тощо. Його вихованням та розвитком займається тільки мати.

ОСОБА_5 повідомив, що й надалі не бажає спілкуватися з батьком, оскільки не відчуває до нього ніяких почуттів і, взагалі, не знає, як той виглядає. Хлопчик впевнений, що батько ОСОБА_2 заслуговує на позбавлення батьківських прав як покарання за свідоме нехтування своїми батьківськими правами і обов`язками та готовий виголосити свою власну думку під час судового розгляду справи.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст. 164, п. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», постановою пленуму ВСУ від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», у зв`язку із відсутністю інформації про свідоме нехтування відповідачем ОСОБА_2 своїми батьківськими правами та обов`язками, фактів та беззаперечних доказів, які б доводили винну поведінку батька, його свідоме нехтування своїми батьківськими правами та обов`язками, зміну постійного місця проживання дитини у зв`язку повномасштабною агресією РФ проти України без повідомлення батька про теперішнє перебування сина, не з`ясувавши інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного питання, беручи до уваги недоведеність позивачкою обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, не з`ясувавши, що поведінку батька неможливо змінити у кращу сторону, орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, враховуючи думку комісії з питань захисту прав дитини (протокол N0 3 від 12.02 2025), покладає вирішення питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення ОСОБА_2 , 1987 р.н., батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на розсуд суду.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 за №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У п.п.16, 18 вищезазначеної Постанови роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 11 серпня 2021 року у справі № 621/492/20 та від 12 травня 2021 року у справі № 689/551/20-ц.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому висновок органу опіки та піклування щодо доцільності/недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), має рекомендаційний характер, та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20.

З огляду на вищевикладене, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, через те, що судовим розглядом встановлено, що протягом тривалого часу, починаючи з 2013 року, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не турбується про нього, не виявляє ніякого інтересу до фізичного і духовного розвитку дитини, його навчання, підготовки до самостійного життя, не повідомив про місце свого перебування, що є умисним ухиленням від виконання ним батьківських обов`язків.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Відповідач не надав суду доказів наявності перешкод у здійсненні батьківських обов`язків щодо виховання сина, та доказів, які б спростовували висновки суду.

В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

З огляду на вищевикладене, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, доказів, які спростовують висновки суду, судовим розглядом не здобуто.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України суд, -

Вирішив:

Позов - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію заочного рішення направити відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , паспорт серія НОМЕР_2 виданий Корабельним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 27.01.2005 року, РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Служба у справах дітей Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, , адреса: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, № 314.

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, вул. Миру, 24, м. Горішні Плавні, Полтавська обл., .

Суддя Л.І. Селіщева