cправа № 362/7006/24
провадження № 2/362/792/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2025 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Поповича О.В., за участю секретаря судового засідання Кострубіцької Т.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Василькові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом і встановив:

Суть спору. Процедура

Позивач через представника адвоката Вовчук М.М. звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати право власності на житловий будинок загальною площею 76 кв.м., житловою 42,1 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Позовну заяву обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 . Позивач, ОСОБА_1 у визначений законом строк та порядок, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 . Державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори 22.05.2018 року зареєстровано спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 62451414, номер у нотаріуса: 98/2018. Постановою в.о. завідувача Другої васильківської державної нотаріальної контори від 16.07.2024 р № 262/02-14 ОСОБА_1 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , оскільки відсутній правовстановлюючий документ з відповідною реєстрацією за померлою на вище вказаний житловий будинок.

Ухвалою від 14 жовтня 2024 року суд відкрив провадження у справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 квітня 2025 року справу передано для розгляду судді Поповичу О.В.

Ухвалою від 07 квітня 2025 року прийнято справу до свого провадження.

Ухвалою від 08 травня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач і представники сторін не прибули. Представник позивачки адвокат Вовчук М.М. подала заяву про розгляд справи беї її участі, підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

За правилами частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України).

Встановлені судом фактичні обставини справи та їх оцінка

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 .

Позивачка ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про її народження Серії НОМЕР_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у виді житлового будинку загальною площею 76 кв.м., житловою 42,1 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до матеріалів витребуваної судом копії спадкової справи №98/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею майна померлої ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину в установленому законом строк та порядок.

Постановою в.о. завідувача Другої васильківської державної нотаріальної контори від 16.07.2024 р № 262/02-14 ОСОБА_1 , місце проживання якої АДРЕСА_1 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , оскільки відсутній правовстановлюючий документ з відповідною реєстрацією за померлою на вище вказаний житловий будинок.

Відповідно до архівної довідки КП КОР «Західне бюро технічної інвентаризації» від 05.07.2024 року № 0724005 право власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відсутні відомості щодо об`єкта, місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Відповідно до виписки із погосподарської книги від 149/04.04-08 від 26.08.2024 року, за ОСОБА_2 рахувався житловий будинок 1970 року забудови, за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з технічного паспорту житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,0 кв.м, житловою площею 42,1 кв.м. був побудований 1970 року, що відповідає записам в господарській книзі.

Відомості про реєстрацію позивачки в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , містяться і в паспорті позивачки.

За аналізом копій квитанцій про сплату електроенергії та розрахункової книжки по оплаті за природний газ, вбачається, що особовий рахунок зареєстрований за абонентом ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Нормативно-правове регулювання та висновки суду

Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.

Згідно зі статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За приписами частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом положень статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Власник майна, згідно статті 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частина перша статті 182 ЦК України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями Цивільного кодексу (далі-ЦК) УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністерства юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Отже, при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Записи у погосподарських книгах визнаються актами органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності, хоча самі погосподарські книги та виписки з них не є правовстановлюючими документами на об`єкти нерухомого майна. (Постанова ВС від 13 квітня 2020 року справа № 347/1000/16).

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Згідно з пунктом 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (була чинною до 13 грудня 1995 року), не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю.

Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинків, а також положеннями ЦК Української РСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР».

Відповідно до пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, пунктом 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 19 січня 1976 року № 1/5, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі повинно бути також зазначено: дані про склад будинку, розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

Таким чином, на підставі зібраних у справі доказів, що узгоджуються між собою, суд достовірно встановивналежність житлового будинку АДРЕСА_1 померлій ОСОБА_2 на законних підставах, які на час побудови будинку визнавались актами органів влади, що підтверджують право приватної власності, доведеність володіння і користування ОСОБА_2 , а також прийняття спадщини після її смерті позивачем, а тому суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись статтями 258, 259, 264-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

1. Задовольнити позовні вимоги.

2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на житловий будинок загальною площею 76 кв.м., житловою 42,1 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Дата складення повного судового рішення 09 травня 2025 року.

Суддя О.В. Попович