УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року

м. Київ

справа № 755/3452/24

провадження № 61-5247ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 березня 2025 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стародарницький» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Стародарницький» заборгованість зі сплати внеску на виконання технічних умов ДТЕК в сумі 6 976,33 грн, 728,12 грн - інфляційну складову боргу, 166,21 грн - 3 % річних, суму судового збору - 3 028,00 грн, витрат на правничу допомогу - 3 600 грн, а всього - 14 498,66 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

22 грудня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 березня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвалою Київського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху через неповажність причин пропуску строку на апеляційне оскарження. Водночас, у визначений в ухвалі строк, а саме протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали, скаржник не подав до суду обґрунтовану заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням інших поважних причин пропуску такого строку. Також скаржник не звертався до суду з клопотанням про продовження строку для усунення недоліків щодо подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження. Отже, вказані в ухвалі Київського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року недоліки у визначений судом строк не усунуто. Оскільки апеляційна скарга подана після закінчення установлених законом строків, а скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, то у відкритті апеляційного провадження належить відмовити.

22 квітня 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні з 13 серпня 2024 року по 12 вересня 2024 року і не могла вчасно та фізично подати апеляційну скаргу, в зв`язку з чим має обґрунтовану, поважну причину пропущення строку на апеляційне оскарження рішення суду. Зазначає, що ухвалу апеляційного суду від 30 грудня 2024 року отримала 13 лютого 2025 року, коли в Київському апеляційному суді вже завершений робочий час, а з 14 по 26 лютого 2025 року заявниця перебувала на лікуванні з діагнозом-ГРВХ, в зв`язку з чим має поважну причину пропущення вказаного строку. Зазначає, що суди допустили серйозну помилку, нараховуючи заявниці судовий збір, оскільки вона є відповідачем по справі, а не позивачем, та вперше звернулася до суду із однією вимогою про скасування рішення суду першої інстанції, в зв`язку з чим мала сплатити мінімальну ставку судового збору при подачі апеляційної скарги.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

У частині другій стаття 127ЦПК України визначено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановахВерховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року в справі № 592/6701/19 зазначено, що «суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України). Наведені вимоги процесуального закону унеможливлюють відкриття апеляційного провадження та апеляційний перегляд справи до вирішення питання щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження

№ 61-14230сво18) зазначено, що «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження».

Апеляційний суд встановив, що 25 липня 2024 року судом першої інстанції ухвалено оскаржуване рішення, а отже останній день на подання апеляційної скарги припадав на 26 серпня 2024 року. Копію оскаржуваного рішення ОСОБА_1 отримала 13 серпня 2024 року, але з апеляційною скаргою звернулася через чотири місяці - 22 грудня 2024, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Копію ухвали від 30 грудня 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху отримано заявником 13 лютого 2025 року. Тому останній день строку на усунення недоліків апеляційної скарги є 24 лютого 2025 року (враховуючи вихідний день). Заявник у визначений в ухвалі строк не подала до суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням інших поважних причин пропуску такого строку, також не зверталася до суду з клопотанням про продовження строку для усунення недоліків щодо подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

ОскількиОСОБА_1 подала апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження та у строк, визначений судом, не подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо наявності поважних причин подання апеляційної скарги та виконання ухвали апеляційного суду від 30 грудня 2024 року, незгоди з іншими вимогами апеляційного суду щодо недоліків апеляційної скарги, оскільки ОСОБА_1 в установлений судом строк не вчинила дій щодо усунення недоліків апеляційної скарги та не подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, а також не зверталася до апеляційного суду з клопотанням про продовження відповідного строку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали суду апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтями 390, 392, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 березня 2025 року у справі № 755/3452/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко