Провадження № 2/466/992/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 травня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючий суддя Едер П. Т.

секретар с/з Костюк В. С.

з участю: представника позивача Дячука В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального провадження, цивільну справу за позовною заявою адвоката Іващенко Андрія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та процентів за користування чужими коштами,-

в с т а н о в и в:

02 грудня 2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява адвоката Іващенко Андрія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та процентів за користування чужими коштами, в якій позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 603 786, 03 грн., а саме: 291 478,28 грн. процентів за користування чужими коштами; 252 067,32 грн. інфляційних збитків; 60 240,43 грн. 3% річних та стягнути з відповідача судові витрати.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Обґрунтування позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між Позивачем та Відповідачем було укладено договір позики від 20.10.2014, оформлений розпискою, на підставі якого Відповідачем було отримано грошову позику у розмірі 13 000 доларів США. Згідно договору Відповідач зобов`язувався повернути заборгованість до 30.12.2017. У зв`язку із невиконанням Відповідачем зобов`язання щодо повернення позики Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення вищезазначеної заборгованості.

27.09.2018 Шевченківським районним судом м. Львова було розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27.12.2018 у справі №466/1761/18 позовні вимоги позивача задоволено. Вирішено стягнути з Відповідача 342 420,00 грн. заборгованості за договором позики від 20.10.2014 та 3 424,00 грн. понесених судових витрат, а разом 345 844,00 грн. Рішення суду набрало законної сили 06.11.2018.

У зв`язку із невиконанням Відповідачем судового рішення, позивач звернулася із заявою до державної виконавчої служби. Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 62644716 про примусове виконання рішення суду від 27.12.2018 у справі №466//1761/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 345 844,00 грн.

З Відповідача на користь Позивача виконавчою службою частково було стягнуто зазначену заборгованість у розмірі 213 578,91 грн., а саме: 05.10.2021 стягнуто 7 554,93 грн.; 18.10.2021 стягнуто 125,95 грн.; 05.11.2021 стягнуто 891,05 грн.; 01.02.2022 стягнуто 2 673,58 грн.; 16.02.2022 стягнуто 195,73 грн.; 13.06.2022 стягнуто 3 880,60 грн.; 17.10.2022 стягнуто 3 002,32 грн.; 01.10.2022 стягнуто 195 254,75 грн. Отже, залишок заборгованості, яку ОСОБА_2 ще повинен сплатити ОСОБА_1 становить 132 265,09 грн. Кожна із зазначених обставин підтверджується даними повідомлення Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 21.10.2024 №18003.

Позивач вказує, що через бездіяльність Відповідача, Позивач позбавлений можливості в повній мірі здійснювати своє право власності щодо грошових коштів та обмежений у своєму праві розпоряджатися належним йому грошима.

Враховуючи той факт, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27.12.2018 у справі №466/1761/18 набрало законної сили 06.11.2018, таке рішення не виконувалось Відповідачем починаючи з 07.11.2018, та станом на сьогодні Відповідачем не сплачено всієї суми заборгованості, тобто таке прострочення є триваючим правопорушення і право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Окрім того, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягають проценти за користування чужими грошовими коштами. Загальна сума коштів, що підлягає стягненню в якості процентів за користування чужими коштами визначається сумою таких процентів за кожну з погашених частин боргу, а також за непогашену частину: 2 490,41 грн. + 41,90 грн. + 300,16 грн. + 958,27 грн. + 70,96 грн. + 1 547,77 грн. + 1 547,35 грн. + 168 525,54 грн. + 116 084,94 грн.= 291 478,28 грн.

Щодо розрахунку інфляційних збитків. Загальний розмір інфляційних збитків за всією заборгованістю, що підлягає стягненню, визначається сумою інфляційних збитків за кожну з погашених часток боргу, а також за непогашену частку: 1 515,91 грн. + 26,63 грн. + 188,42 грн. + 653,55 грн. + 51,74 грн. + 1 548,33 грн. + 1 602,47 грн. + 144 472,56 грн. + 102 007,71 грн. = 252 067,32 грн.

Щодо розрахунку 3% річних. Загальний розмір 3% річних за всією заборгованістю, що підлягає стягненню, визначається сумою вирахуваних 3% річних за кожну з погашених часток боргу, а також за непогашену частку (згідно періодів): 260,80 грн. + 226,65 грн. + 172,62 грн. + 4,35 грн. + 3,78 грн. + 3,01 грн. + 30,76 грн. + 26,73 грн. + 22,63 грн. + 92,29 грн. + 80,21 грн. + 87,24 грн. + 6,76 грн. + 5,87 грн. + 6,63 грн. + 133,96 грн. + 116,42 грн. + 168,73 грн. + 103,64 грн. + 90,07 грн. + 161,63 грн. + 6 740,30 грн. + 5 857,64 грн. + 17 572,93 грн. + 4 401,23 грн. + 4 565,86 грн. + 3 967,95 грн. + 11 903,86 грн. + 3 425,88 грн. = 60 240,43 грн.

Шляхом додавання всіх складових грошового зобов`язання (проценти за користування коштами, інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми), отримаємо загальну суму боргу Відповідача перед Позивачем, що підлягає стягненню згідно цієї позовної заяви: 291 478,28 грн. + 252 067,32 грн. + 60 240,43 грн. = 603 786,03 грн.

У зв`язку із тим, Позивач змушена звернутися з позовом до суду.

Обґрунтування заперечень відповідача.

Відповідачем ОСОБА_2 відзив на позовну заяву у встановлений судом строк та порядок подано не було.

Процесуальні дії суду по справі.

Ухвалою суду від 04 грудня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 09 травня 2025 року постановлено проводити заочний розгляд справи.

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дячук В. В. позовну заяву підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданій до суду позовній заяві. Просив заяву задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений судом про дату та час судового засідання.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у зв`язку із наступним.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27.12.2018 у справі №466/1761/18 позовні вимоги позивача задоволено. Вирішено стягнути з Відповідача 342 420,00 грн. заборгованості за договором позики від 20.10.2014 та 3 424,00 грн. понесених судових витрат, а разом 345 844,00 грн. Рішення суду набрало законної сили 06.11.2018.

Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 62644716 про примусове виконання рішення суду від 27.12.2018 у справі №466//1761/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 345 844,00 грн.

З Відповідача на користь Позивача виконавчою службою частково було стягнуто зазначену заборгованість у розмірі 213 578,91 грн., а саме: 05.10.2021 стягнуто 7 554,93 грн.; 18.10.2021 стягнуто 125,95 грн.; 05.11.2021 стягнуто 891,05 грн.; 01.02.2022 стягнуто 2 673,58 грн.; 16.02.2022 стягнуто 195,73 грн.; 13.06.2022 стягнуто 3 880,60 грн.; 17.10.2022 стягнуто 3 002,32 грн.; 01.10.2022 стягнуто 195 254,75 грн. Отже, залишок заборгованості, яку ОСОБА_2 ще повинен сплатити ОСОБА_1 становить 132 265,09 грн. Кожна із зазначених обставин підтверджується даними повідомлення Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 21.10.2024 №18003.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність.

Розмір таких процентів встановлюється, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 536 ЦК України, договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

У рішенні Шевченківського районного суду м. Львова від 27.12.2018, чітко визначено зобов`язання Відповідача перед Позивачем.

Ці зобов`язання належним чином не були виконані боржником, тому в цьому випадку вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню.

Аналогічні за змістом висновки зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), обставини справи якої схожі із обставинами справи, яка переглядається, щодо виникнення між сторонами на підставі судового рішення грошового зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів на відшкодування шкоди, невиконання якого зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Оскільки неправомірними діями Відповідача Позивачу було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України.

Так, Позивачем надано розрахунок процентів, інфляційних збитків і 3 % річних з суми вказаного вище боргу відповідно до ст. 625 ЦК України.

Розрахунок відсотків 3 % річних. Загальний розмір 3% річних за всією заборгованістю, що підлягає стягненню, визначається сумою вирахуваних 3% річних за кожну з погашених часток боргу, а також за непогашену частку (згідно періодів): 260,80 грн. + 226,65 грн. + 172,62 грн. + 4,35 грн. + 3,78 грн. + 3,01 грн. + 30,76 грн. + 26,73 грн. + 22,63 грн. + 92,29 грн. + 80,21 грн. + 87,24 грн. + 6,76 грн. + 5,87 грн. + 6,63 грн. + 133,96 грн. + 116,42 грн. + 168,73 грн. + 103,64 грн. + 90,07 грн. + 161,63 грн. + 6 740,30 грн. + 5 857,64 грн. + 17 572,93 грн. + 4 401,23 грн. + 4 565,86 грн. + 3 967,95 грн. + 11 903,86 грн. + 3 425,88 грн. = 60 240,43 грн.

Інфляційні нарахування. Загальний розмір інфляційних збитків за всією заборгованістю, що підлягає стягненню, визначається сумою інфляційних збитків за кожну з погашених часток боргу, а також за непогашену частку: 1 515,91 грн. + 26,63 грн. + 188,42 грн. + 653,55 грн. + 51,74 грн. + 1 548,33 грн. + 1 602,47 грн. + 144 472,56 грн. + 102 007,71 грн. = 252 067,32 грн.

Загальна сума коштів, що підлягає стягненню в якості процентів за користування чужими коштами визначається сумою таких процентів за кожну з погашених частин боргу, а також за непогашену частину: 2 490,41 грн. + 41,90 грн. + 300,16 грн. + 958,27 грн. + 70,96 грн. + 1 547,77 грн. + 1 547,35 грн. + 168 525,54 грн. + 116 084,94 грн.= 291 478,28 грн.

Всього нараховано: 291 478,28 грн. + 252 067,32 грн. + 60 240,43 грн. = 603 786,03 грн.

Відповідачем не спростовано вищенаведений розрахунок.

Окрім того, з 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022від24лютого2022року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено. Нами розрахунок проведений по момент подачі позову, оскільки п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України поширюється лише на кредитні договори, проте не поширюється на виконання інших грошових зобов`язань. Позивачка зазначає, що розрахунки здійснені із урахуванням роз`яснень викладених у Листі Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та Роз`яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/223 від 12.05.1999 «Про деякі питання, пов`язані з застосуванням індексу інфляції».

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. . Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України регламентовано, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

При розгляді даної справи суд враховує усталену практику Верховного суду України, а саме висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-Ц, У відповідності до якої визначено судову практику щодо застосування ст. 625 ЦК України. А саме, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 К України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов про стягнення процентів, 3% річних та інфляційних втрат є підставним та підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору в сумі 6037,86 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 137, 263-265, 268,280-282 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 603 786, 03 грн. (шістсот три тисячі сімсот вісімдесят шість гривень 03 копійки), а саме: 291 478,28 грн. (двісті дев`яносто одна тисяча чотириста сімдесят вісім гривень 28 копійок) процентів за користування чужими коштами; 252 067,32 грн. (двісті п`ятдесят дві тисячі шістдесят сім гривень 32 копійки) інфляційних збитків; 60 240,43 грн. (шістдесят тисяч двісті сорок гривень 43 копійки) 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 6037,86 грн. (шість тисяч тридцять сім гривень 86 копійок).

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 19.05.2025 року.

Суддя П. Т. Едер