Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок.

Позивач посилається на те, що більше 15 років, тобто з 2008 року до цього часу позивач постійно проживає та зареєстрований в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , сплачує комунальні послуги та земельний податок.

Вказаний будинок був побудований у 1960 році та належав ОСОБА_2 , яка 29.03.2006 році за письмовою домовленістю його подарувала та надала правовстановлюючі документи на домоволодіння та присадибну земельну ділянку. Після чого, ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання в іншу місцевість, будь які відомості щодо її місцезнаходження невідомі. Зі слів односельців, ОСОБА_2 померла, однак її спадкоємці невідомі.

Позивач вважає, що між ним та власником житлового будинку ОСОБА_2 , досягнуто щодо усіх істотних умов договору дарування, що підтверджується розпискою, однак неможливо посвідчити договір нотаріально. У зв`язку із чим позивач вважає, що за ним можливо визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та присадибну земельну ділянку.

Позивач в судове засідання не з`явився, надано до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, прохав задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, прохав розглянути справу без їхньої участі.

Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно свідоцтва на право власності на житловий будинок від 29.09.1989 року, власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а. с. 9).

Власником земельної ділянки площею 0,8498 га за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а. с. 13).

29.03.2006 року між позивачем та ОСОБА_2 складено розписку щодо дарування домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 11).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Виходячи з матеріалів справи, обставини, які склалися, свідчать про наявність укладення договору дарування між сторонами. Об`єктивно сторони договору дарування порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Але позивач і ОСОБА_2 , як сторони правочину домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що правочин, який укладено між сторонами у справі вважається таким, що вчинений правомірно, тому є законні підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на:

-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , що складається з: А - житловий будинок загальною площею 45.7 кв. м., житловою площею - 19,4 кв. м.; а - сіни; Б літня кухня; В, Г, Д, Ж, Л, М сарай; Е, ПГ погріб з шийкою; З літній душ; И вбиральня; к колодязь; № 1-3 огорожа;

-земельну ділянку площею 0.8498 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку 0.250 га, ведення особистого підсобного господарства 0.5998 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Мд № 5263 від 16 серпня 1999 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Т.А.Ковальчук