ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/3222/24
Провадження № 2/362/434/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

представника позивача, адвоката Абоімова О.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Олена Василівна, про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Абоімов О.Ю. звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко О.В., про визнання права власності на спадкове майно.

Зазначав, що ОСОБА_2 є дочкою та спадкоємцем за заповітом померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , складного останнім 18.02.2005 року та посвідченого державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори за реєстровим №3-367 Босою Ю.П.

20.07.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. заведено спадкову справу №38/2023.

Спадщину прийнято наступними спадкоємцями: ОСОБА_2 (за заповітом) ОСОБА_3 (за законом та яка відмовилася від спадкування за заповітом на користь позивача) та ОСОБА_1 (за законом).

Вказував, що в заповіті заповідається жилий будинок з відповідними надвірними будівлями і спорудами та прилегла до нього земельна ділянка, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, через те, що в державному акті на землю (№009971, зареєстрованому в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №583 від 28.12.1998 зі змінами від 23.10.2003) вказано дві земельні ділянки, а тому можливе неоднозначне тлумачення заповіту щодо такого, яка саме з двох ділянок заповідається.

11.03.2024 року позивач подала нотаріусу заяву щодо тлумачення змісту заповіту, згідно з яким волю заповідача слід тлумачити саме як розпорядження за заповітом передати право власності на все майно за зазначеною адресою житловий будинок з відповідними надвірними будівлями і спорудами та земельні ділянки кадастрові номери :01:022:0037 та :01:022:0038 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував, що нотаріусом запрошено спадкоємців на 28.03.2024 року з метою ознайомлення зі змістом заповіту та його визначенням, однак ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не прибули до нотаріуса, про що складено відповідний акт, а тому між спадкоємцями не досягнуто згоди щодо змісту заповіту та не укладено договору про його тлумачення. В свою чергу, ОСОБА_1 , під час спілкування засобами телефонного зв?язку категорично заперечила можливість прибути до нотаріуса та добровільно укласти договір за яким майно за заповітом переходитиме до позивача. Зазначене свідчить про наявність спору між спадкоємцями в цій частині.

02.04.2024 року ОСОБА_2 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва на спадщину за заповітом на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями і спорудами та земельні ділянки кадастровий номер :01:022:0037 площею 0,151 га для ведення особистого селянського господарства та кадастровий номер :01:022:0038 площею 0,209 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за вищевказаною адресою.

02.04.2024 року нотаріусом видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим №637 на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано право власності.

Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дві земельні ділянки кадастрові номери :01:022:0037 та :01:022:0038 нотаріус постановою від 02.04.2024 року відмовив, оскільки не подано відомості, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Отже, в зв?язку з відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дві земельні ділянки та недосягненням спадкоємцями згоди щодо тлумачення заповіту, позивач змушена захистити в судовому порядку порушені та невизнані права на зазначені земельні ділянки.

Посилаючись на наведені обставини та, що позивач не може оформити право власності на спадкове майно за заповітом, зокрема, на земельні ділянки, представник позивача в позовній заяві, поданій в новій редакції від 18 травня 2024 року, просив:

- тлумачити зміст заповіту ОСОБА_4 , що складений 18.02.2005 та посвідчений Босою Ю.П., державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори, за реєстровим №3-367, таким чином, що спадкодавець заповів належні на праві приватної власності жилий будинок з відповідними надвірними будівлями і спорудами та дві прилеглі земельні ділянки (кадастровий номер :01:022:0037 площею 0,151 га - для ведення особистого селянського господарства, та кадастровий номер :01:022:0038 площею 0,209 га для будівництва та обслуговування житлового будинку), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на земельну ділянку кадастровий номер :01:022:0037 площею 0,151 га - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на земельну ділянку кадастровий номер :01:022:0038 площею 0,209 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- судові витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. належним чином завірену копію спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 114-115).

Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначала, що позивач є її рідною сестрою по батьковій лінії, вимоги позивача, викладені в позовній заяві, вона не визнає, оскільки вважає, що позивач намагається підмінити природу майнових прав, що належали спадкодавцю, тим самим підмінити вид заповіту за способом розподілу майна, і таким чином, підмінити сам заповіт. Вказувала, що зі змісту заповіту вбачається, що спадкодавець чітко розділив спадкову масу та осіб, що спадкують за заповітом, що унеможливлює різне тлумачення. Земельні ділянки, які є предметом спору, були отримані спадкодавцем у приватну власність в різні роки та з різними цільовими призначеннями, а тому вони не можуть бути «одним цілим», тобто одним об?єктом. Спадкодавець знав і добре усвідомлював, що володіє двома окремими земельними ділянками. Отже позиція позивача щодо тлумачення заповіту в частині земельних ділянок є неоднозначною. Також зазначала, що об?єктом судового тлумачення є виключно сам заповіт, складений зі слів та сполучень слів, які утворюють його текст. У тексті заповіту спадкодавець чітко визначив свій намір заповісти членам своєї другої родини…. лише житловий будинок та прилеглу до нього, тобто до будинку земельну ділянку. Розпорядження щодо другої належної спадкодавцю на праві власності земельної ділянки у заповіті немає. Державна реєстрація земельних ділянок була проведена за 10 років до смерті спадкодавця. Якщо б спадкодавець мав намір заповісти обидві земельні ділянки, отже він би це зробив. За таких обставин, вважала, що друга земельна ділянка площею 0,151 га щодо якої немає розпорядження в заповіті має спадкуватися згідно зі ст. 1245 ЦК України спадкоємцями за законом на загальних підставах. Посилаючись на викладене, відповідач просила відмовити в позовних вимогах ОСОБА_2 щодо її тлумачення змісту заповіту ОСОБА_4 , складеного 18.02.2005 року та посвідченого нотаріально, визнати право власності спадкоємців на спадкування земельної ділянки площею 0,209 га за заповітом, визнати право власності на спадкування земельної ділянки площею 0,151 га за законом, судові витрати покласти на позивача в повному обсязі (т.1 а.с.134-143).

Від представника позивача адвоката Абоімова О.Ю. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначав, що твердження відповідача про підміну природи майнових прав не відповідає критерію юридичної значимості та не підкріплено належними обставинами. Щодо твердження відповідача про те, що спадкодавець чітко визначив свій намір заповісти членам свої другої родини…лише будинок та прилеглу до нього, тобто прилеглу до будинку земельну ділянку є таким, що не відповідає дійсності та не підтверджується доказами. Оскільки текст заповіту не містить розпорядження на користь відповідача чи інших осіб, а земельну ділянку не визначено конкретно, через що нотаріусом відмовлено в оформленні права на спадщину за заповітом. Тому цілком обгрунтованим та об?єктивним є тлумачення заповіту виключно на користь тих осіб, які в ньому зазначені, та щодо того майна, яке знаходиться за цією адресою. Твердження відповідача щодо того, що « намір створити враження, ніби фактично ділянки є один цілим» представник позивача вважав хибним з огляду на те, що земельні ділянки знаходяться за однією адресою, шар грунту є однорідним, мають спільну зовнішню огорожу з ділянками сусідів, а не між собою та сприймались особами, які постійно проживали однією сім?єю з заповідачем та його дружиною і зазначеною в заповіті донькою, як єдине домогосподарство та одне ціле. Щодо твердження відповідача про те, що об?єктом тлумачення є виключне сам заповіт, складений зі слів та сполучень слів, які утворюють текст, вважав, що тлумачення заповіту шляхом вказівки про те, що воля заповідача була спрямована на передання позивачу земельного паю у вигляді відповідних земельних ділянок, не є спотворенням волі заповідача з огляду на наведені фактори, зокрема, тлумачення здійснюється на користь спадкоємця, зазначеного в заповіті, а не на користь інших осіб, які в ньому не зазначені, тлумачення здійснюється щодо майна за певною адресою, зазначеною в заповіті, судова практика допускає тлумачення шляхом вказівки на те, що воля заповідача була спрямована на передання спадкоємцю за заповітом майна у вигляді відповідних земельних ділянок, іншого належного заповідачу майна за цією адресою немає, сумніви щодо дійсності, виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом. Отже позивач, зазначений в заповіті, цілком обгрунтовано здійснює реалізацію свого права на тлумачення в судовому порядку та визнання права власності на відповідне майно, що зазначене в заповіті. Посилаючись на зазначене, представник позивача просив задовольнити в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_2 , відмовити відповідачу в задоволенні клопотань, зазначених у відзиві (т.1 а.с.163-167).

Відповідач подала до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказувала, що вона заперечує в повному обсязі проти аргументів, викладених у відповіді на відзив. Твердження позивача про те, що на Плані зовнішній меж земельної ділянки зображена одна земельна ділянка площею 0,360 га вважала таким, що не відповідає дійсності, оскільки на цьому Плані позначено як окремі земельні ділянки площею 0,209 га та 0,151 га відповідно. Також зазначала, що земельні ділянки, які є предметом спору, мають різні адреси, різне цільове призначення, різні кадастрові номери, одна земельна ділянка отримана в приватну власність, площею 0,209 га у 1998 році, а друга площею 0,151 га у 2003 році, отже вони не можуть бути одним цілим. Інші твердження позивача, що дві земельні ділянки є одним цілим вважала хибними. Щодо трактування тексту самого заповіту в частині земельних ділянок, зазначала, що в тексті заповіту чітко вказано, що заповідач заповідає жилий будинок з відповідними надвірними будівлями і спорудами та прилеглу до нього земельну ділянку, тобто ту, що для обслуговування житлового будинку 0,209 га, а не всі земельні ділянки. Інші твердження позивача вважала хибними, та, що вони є припущеннями та недоведеними належними доказами. Зважаючи на зазначене, просила задовольнити її клопотання, відмовити в позовних вимогах ОСОБА_2 щодо її тлумачення змісту заповіту ОСОБА_4 , складеного 18.02.2005 року та посвідченого нотаріально, визнати право власності спадкоємців на спадкування земельної ділянки площею 0,209 га за заповітом, визнати право власності на спадкування земельної ділянки площею 0,151 га за законом (т.1 а.с.173-179).

У вересні 2024 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. на виконання ухвали суду від 07 серпня 2024 року до суду надійшли матеріали спадкової справи № 38/2003 щодо майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с.1-211).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_5 про залучення в справі в якості співвідповідача відмовлено. Клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Абоімова О.Ю. про залучення співвідповідача задоволено, замінено третю особу ОСОБА_5 та залучено її в якості співвідповідача у даній справі (т.2а.с.225-228).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено дану справу до судового розгляду по суті (т.3 а.с. 6-7).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено, вирішено підготовче судове засідання в даній цивільній справі та всі наступні судові засідання проводити в режимі відеоконференції (т.3 а.с.21-22).

У судовому засіданні представник позивача адвокат Абоімов О.Ю. просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 просила в задоволенні позову відмовити, оскільки предметом позову є різні земельні ділянки.

Відповідач ОСОБА_5 подала до суду заяву про визнання позову (т.1 а.с.107).

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з?ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об?єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи відзив на позовну заяву відповідача, відповідь на відзив позивача, заперечення на відповідь на відзив позивача, в межах заявлених вимог, з урахуванням позовних вимог, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 09 червня 2023 року, виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , про що 09 червня 2023 року складено відповідний актовий запис №10587 (т.1 а.с.19).

Після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина.

20 липня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. заведено спадкову справу № 38/2023 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , що підтверджується матеріалами зазначеної спадкової справи (т.2 а.с.2-211).

З наявних матеріалів спадкової справи вбачається наступне.

За життя ОСОБА_4 на праві приватної власності належало таке майно: домоволодіння (жилий будинок з відповідними надвірними будівлями і спорудами), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,209 га, кадастровий номер :01:022:0037 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, місце розташування якої: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,151 га кадастровий номер :01:022:0038 для ведення особистого селянського господарства, місце розташування якої: АДРЕСА_1 ; частина квартири АДРЕСА_2 та грошові вклади, що становлять 243 591, 72 грн (т.2 а.с.25-29,110-122,147-148, 154-158,164-166).

ОСОБА_4 залишив заповіт, який посвідчений державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори Босою Ю.П. 18 лютого 2005 року та зареєстрований в реєстрі за № 3-367 (т.2 а.с.6).

Зі змісту вказаного заповіту вбачається, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: із належного йому майна:

-належної на праві приватної власності частини квартири АДРЕСА_2 , заповів ОСОБА_2 ;

-належні йому на праві приватної власності жилий будинок з відповідними надвірними будівлями і спорудами та прилеглу до нього земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ) заповів ОСОБА_3 . У разі, коли вона помре раніше за нього, або не прийме спадщину, вищевказане майно заповів ОСОБА_2 (т.2 а.с.6).

Спадкоємцями майна ОСОБА_4 є: донька спадкодавця - ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину 20 липня 2023 року за заповітом від 18 лютого 2005 року; дружина спадкодавця - ОСОБА_3 , яка відмовилася від прийняття спадщини за заповітом від 18 лютого 2005 року на користь ОСОБА_2 та прийняла спадщину 20 липня 2023 року за законом; донька спадкодавця - ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину 18 вересня 2023 року за законом, про що спадкоємці подали приватному нотаріусу Петренко О.В.відповідні заяви (т.2 а.с. 51, 22, 36, 44).

11.03.2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Абоімов О.Ю. подав приватному нотаріусу заяву щодо тлумачення змісту заповіту, за змістом якої волю заповідача слід тлумачити саме як розпорядження за заповітом передати право власності на все майно житловий будинок з відповідними надвірними будівлями і спорудами та земельні ділянки кадастрові номери :01:022:0037 та :01:022:0038 за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.108-109).

У березні 2024 року приватним нотаріусом Петренко О.В. надсилались повідомлення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо необхідності встановлення обсягу спадкового майна визначеного заповітом та за законом із запрошенням з?явитись за вказаною адресою до офісу приватного нотаріуса 28.03.2024 року о 11 год. з метою ознайомлення зі змістом заповіту померлого ОСОБА_4 (т.2а.с.82-83).

З копії акту від 28 березня 2024 року вбачається, що спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не з?явилися до приватного нотаріуса Петренко О.В. за запрошенням на 28.03.2024 року, для ознайомлення зі змістом заповіту та тлумачення змісту заповіту, про що складено даний акт (т.2 а.с.137).

02 квітня 2024 року ОСОБА_2 подала приватному нотаріусу Петренко О.В. заяву про видачу свідоцтва на спадщину за заповітом на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями і спорудами та земельні ділянки кадастровий номер :01:022:0037 площею 0,209 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та кадастровий номер :01:022:0038 площею 0,151 га для ведення особистого селянського господарства (т.2а.с.148-150).

02 квітня 2024 року приватним нотаріусом Петренко О.В. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що зареєстровано в реєстрі за №637, згідно з яким остання набула в порядку спадкування за заповітом житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.168).

У вчиненні нотаріальної дії видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки кадастрові номери :01:022:0037 та :01:022:0038, які належали померлому ОСОБА_4 , приватний нотаріус Петренко О.В. постановою від 02 квітня 2024 року відмовила, оскільки не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (т.2 а.с.170).

У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 квітня 2024 року приватний нотаріус Петренко О.В. зазначала, що в заповіті заповідається житловий будинок з відповідними надвірними будівлями і спорудами та прилеглу до нього земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , однак у Державному акті на право приватної власності на землю IV -КВ №009971, виданого 28 грудня 1998 року зазначено дві земельні ділянки, отже не вбачається яку саме земельну ділянку мав на увазі заповідач. Оскільки спадкоємці не досягли згоди між собою та не з?явились у призначений день для ознайомлення зі змістом заповіту та тлумачення його змісту, про що будо складено відповідний акт. У зв?язку з цим, виникає необхідність в тлумаченні заповіту спадкоємцями.

Також судом встановлено, що 17 червня 2024 року приватним нотаріусом Петренко О.В., на підставі заяв ОСОБА_3 від 17 червня 2024 року, останній видані свідоцтва: про право власності на частину грошових вкладів 121 795,85 грн як частка у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу, зареєстроване в реєстрі за № 1505; про право на спадщину за законом на 1/3 частку грошових вкладів, що становить 81 197,24 грн, зареєстроване в реєстрі за №1507 (т.2а.с.181-182).

15 липня 2024 року приватним нотаріусом Петренко О.В., на підставі заяви ОСОБА_1 від 15 липня 2024 року, останній видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку грошових вкладів, що становить 40 598,62 грн, зареєстроване в реєстрі за №1949 (т.2а.с.194).

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи), яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України) .

За змістом статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо її розмір не визначений заповітом.

Згідно з частиною першою статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Частиною другою статті 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до частини першої статті 1242 ЦК України заповідач може обумовити виникнення права на спадкування у особи, яка призначена у заповіті, наявністю певної умови, як пов`язаної, так і не пов`язаної з її поведінкою (наявність інших спадкоємців, проживання у певному місці, народження дитини, здобуття освіти тощо).

Статтею 1256 ЦК України визначено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 467/356/19 зазначено, що «відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача. За відсутності спору тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями на підставі частини першої статті 1256 ЦК України. Оскільки суди у справі, що переглядається, встановили, що між спадкоємцями є спір щодо тлумачення заповіту, то відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту здійснює суд. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини. При цьому частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту».

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року у справі №798/2164/18.

Системний аналіз положень статей 213, 1256 ЦК України дає підстави для висновку, що при тлумаченні змісту заповіту не допускається пошук волі заповідача, яка відтворена в тексті самого заповіту, а також не допускається внесення змін у зміст заповіту, який є особистим розпорядженням фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на випадок своєї смерті. На це вказано в постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 595/731/21.

Відповідно до частин першої, другої статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Вимога про тлумачення заповіту може бути як самодостатньою вимогою (предметом позову), так і підставою майнової вимоги.

Звернувшись до суду з позовом, позивач просила здійснити тлумачення заповіту таким чином, що спадкодавець заповів належні на праві приватної власності жилий будинок з відповідними надвірними будівлями і спорудами та дві прилеглі земельні ділянки (кадастровий номер :01:022:0037 площею 0,151 га - для ведення особистого селянського господарства, та кадастровий номер :01:022:0038 площею 0,209 га для будівництва та обслуговування житлового будинку), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на дві земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом.

Як встановлено судом, і вбачається з наявних матеріалів справи ОСОБА_4 на праві приватної власності належали дві земельні ділянки: одна земельна ділянка площею 0,209 га, кадастровий номер :01:022:0037 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і яка має місце розташування за адресою: АДРЕСА_1 (Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-024 від 28.03.2024, т.2 а.с.111-116).

Інша належна спадкодавцю на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,151 га кадастровий номер :01:022:0038 для ведення особистого селянського господарства знаходиться за іншою адресою: АДРЕСА_1 , тобто має інше місце розташування (Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-024 від 28.03.2024, т.2 а.с.117-122).

У заповіті ОСОБА_4 від 18 лютого 2005 року зазначено, що із належного йому майна належні йому на праві приватної власності жилий будинок з відповідними надвірними будівлями і спорудами та прилеглу до нього земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , він заповідає ОСОБА_3 . У разі, коли вона помре раніше за нього, або не прийме спадщину, вищевказане майно заповідає ОСОБА_2 (позивачу в даній справі).

Такого розпоряджання як заповідання із належного ОСОБА_4 майна, а саме двох земельних ділянок та/або земельної ділянки, що знаходиться за іншою адресою, ніж за тією, що вказана в заповіті, зміст заповіту від 18 лютого 2005 року не містить.

За таких обставин, суд не може погодитись з розумінням і тлумаченням заповіту позивачем, наведеним нею в позові.

Разом з тим, оскільки спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача, тобто має місце спір між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту суд вважає здійснити власне тлумачення змісту заповіту, складеного заповідачем ОСОБА_4 18 лютого 2005 року.

За своїм змістом намір (волевиявлення) спадкодавця був спрямовании? на те, щоб залишити своїй дружині ОСОБА_3 у спадок, із належного ОСОБА_4 на праві приватної власності майна, жилий будинок з відповідними надвірними будівлями і спорудами та прилеглу до нього земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто земельну ділянку площею 0,209 га, кадастровий номер :01:022:0037 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Одночасно слід зазначити, що зібраними у справі доказами підтверджено наявність у спадкодавця іншого маи?на, яке не охоплене заповітом.

У разі неохоплення заповітом усієі? спадщини право на спадкування за законом одержують особи, в даному випадку, визначені у статті 1261 ЦК України.

Частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом (стаття 1245 ЦК України).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У позовній заяві позивач, посилаючись на те, що вона не може оформити право власності на спадкове майно за заповітом, просила визнати за нею право власності на зазначене спадкове майно.

Як встановлено судом позивач є спадкоємцем майна ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину 20 липня 2023 року за заповітом від 18 лютого 2005 року.

ОСОБА_3 відмовилася від прийняття спадщини за заповітом від 18 лютого 2005 року на користь позивача.

02 квітня 2024 року приватним нотаріусом Петренко О.В. видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що зареєстровано в реєстрі за №637, згідно з яким остання набула в порядку спадкування за заповітом житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на інше спадкове майно приватний нотаріус Петренко О.В. постановою від 02 квітня 2024 року відмовила.

За встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,209 га, кадастровий номер :01:022:0037 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 213, 1216, 1217, 1225, 1233, 1235, 1236, 1242, 1256 ЦК України, статтями 4, 10-13, 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Олена Василівна, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Тлумачити зміст заповіту ОСОБА_4 , що складений 18.02.2005 року та посвідчений державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори Босою Ю.П., за реєстровим №3-367, таким чином, що спадкодавець заповів належні на праві приватної власності жилий будинок з відповідними надвірними будівлями і спорудами та прилеглу до нього земельну ділянку, кадастровий номер :01:022:0038 площею 0,209 га - для будівництва, обслуговування житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:022:0038 площею 0,209 га - для будівництва, обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_5 .

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Олена Василівна, адреса: АДРЕСА_6 .

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко