Справа № 211/2045/25
Провадження № 4-с/211/6/25
У Х В А Л А

іменем України

16 травня 2025 року

Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Костенко Є.К.,

за участю секретаря судового засідання Гоєнко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Лівобережний відділ ДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на дії державного виконавця та скасування арешту з нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2025 року представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Бігун В.П. звернулася в суд з вказаною скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Лівобережного відділу ДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо нескасування арешту з нерухомого майна, належного ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного постановою державного виконавця цього відділу серії та номеру №1297/11 АМ №658106, виданою 01.05.2005. Скарга мотивована тим, що у наприкінці 2024 року скаржнику стало відомо, що на належне йому майно, а саме: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження на підставі постанови державного виконавця, що унеможливлює продаж вказаної квартири. Оскільки ОСОБА_1 не було нічого відомо про підстави накладення цього арешту, його представник звернулася до Лівобережного відділу ДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), де їй було повідомлено, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження №3310755 з примусового виконання виконавчого листа №2-99 від 15.02.2007, виданого Дружківським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів. 09.04.2009 виконавче провадження було закінчене і на виконанні у відділі не перебуває, матеріали виконавчого провадження знищені через закінчення строків зберігання. Таким чином, існування арешту на нерухоме майно, яке належить скаржнику є порушенням його прав.

Ухвалою від 19 березня 2025 року скаргу було призначено до розгляду.

У відзиві на скаргу представник Лівобережного відділу ДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просить відмовити в задоволенні скарги. Заперечення мотивує тим, що згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження далі (АСВП) на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження №3310755, №10562752 та №8190307 з примусового виконання виконавчого листа №2-99 від 15.02.2007, виданого Дружківським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів. Оскільки виконавче провадження завершено, винесення постанови про зняття арешту з майна боржника у цьому випадку не передбачено.

В останнє судове засідання скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Бігун В.П. не з`явилися, подали суду заяву про закінчення розгляду скарги без їх участі. У раніше призначеному на 06.05.2025 судовому засіданні були присутні, скаргу підтримали з викладених у ній підстав. ОСОБА_1 зазначив, що його донька вже давно повнолітня, боргів з аліментів він не має, примусових утримань з його зарплатні вже давно не проводиться.

У судове засідання представник Лівобережного відділу ДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився, подав до суду відзив, в якому просив суд відмовити в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов до таких висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 25.11.2001.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №400257284 від 22.10.2024 вбачається, що на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 05.10.2005 накладено чинний арешт нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження №2460572, державним реєстратором Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою; підстава обтяження: постанова №1297/11, АМ №658106 від 01.09.2005, ВДВС Ордж-кого р-ну м. Запоріжжя.

Відповідно до виконавчого листа №2-99 від 15.07.2007, виданого Дружківським міським судом Донецької області, з ОСОБА_1 стягувалися аліменти у розмірі доходу боржника, але не менше, ніж мінімальний розмір аліментів, встановлений законом до повноліття дитини на користь ОСОБА_2 .

На підставі зазначеного виконавчого документу було відкрито виконавче провадження №3310755 від 23.03.2007, яке було закінчено 27.08.2008.

16.12.2008 було знову відкрито виконавче провадження за №10562752, яке було закінчено 09.04.2009.

11.07.2008 було відкрито виконавче провадження №8190307 щодо стягнення з боржника витрат з технічного забезпечення, яке закінчено 27.08.2008.

З відповіді Лівобережного відділу ДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 13.11.2024 №104579/1-29.24-35 слідує, що виконавчі провадження, за якими боржником є ОСОБА_1 , завершені та знищені у зв`язку з закінченням строків зберігання. За даними АСВП та розділу АСВП «Спецрозділ» не можливо встановити відомості про інші виконавчі провадження, в межах яких було накладено арешт на майно ОСОБА_1 згідно з постановою №1297/11, АМ №658106 від 01.09.2005, ВДВС Ордж-кого р-ну м. Запоріжжя.

Враховуючи вищезазначене, на момент розгляду справи жодних виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 у провадженні державної виконавчої служби немає.

За приписами ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на момент закінчення виконавчого провадження, у разі закінчення виконавчого провадження звільнення майна з-під арешту здійснювалося судом.

Дані обставини свідчать про те, що на момент закриття провадження 27.08.2008 та 09.04.2009 без зняття арешту з майна ОСОБА_1 , державний виконавець Лівобережного відділу ДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) діяв в межах своїх повноважень та жодної бездіяльності не проявив.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що вимоги скарги в частині визнання дій державного виконавця щодо не зняття арешту з належного ОСОБА_1 майна, не підлягають задоволенню.

Разом із тим, судом було встановлено, що на теперішній час відносно ОСОБА_1 не має жодного відкритого виконавчого провадження, що підтверджується відомостями з Автоматизованої системи виконавчих проваджень та інформацією, наданою Лівобережного відділу ДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Таким чином, існування не припиненого арешту на належне ОСОБА_1 майно протягом 20 років свідчить про надмірне обтяження його прав, як власника.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 Верховний Суд виснував, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другоюстатті 353 цього кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Починаючи з 09.04.2009, коли була винесена остання постанова про закінчення виконавчого провадження, стягувач повторно не пред`являв виконавчий лист до виконання, що може свідчити про відсутність у нього майнових претензій до боржника.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла на момент закінчення виконавчого провадження, були визначені випадки, коли арешт з майна міг бути знятий виконавцем, у всіх інших випадках арешт можливо було знятий виключно за рішенням суду.

За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що наявність протягом тривалого часу (близько 20 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчих проваджень, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а тому скарга в частині скасування арешту з майна ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.260,261,353,354,447 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Лівобережний відділ ДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на дії державного виконавця та скасування арешту з нерухомого майна, - задовольнити частково.

Скасувати арешт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), накладений постановою №1297/11, АМ №658106, 01.09.2005, ВДВС Ордж-кого р-ну.

Скарга в частині визнання бездіяльності державного виконавця щодо незняття арешту майна після закінчення виконавчого провадження не підлягає задоволенню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали складено 16.05.2025.

Суддя Є.К. Костенко