ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3791/25 Справа № 185/4574/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря судового засідання: Триполець В.О.

озглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №185/4574/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Юдіної С.Г., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» звернулося до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у якій просив суд винести рішення яким стягнути солідарно на користь позивача з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 856938/МБ в розмірі 71 720, 76 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18 березня 2013 року становить 573 264, 03 грн., в обґрунтування якого посилається на те, що 21 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №856938/МБ, відповідно до якого ОСОБА_2 банком було надано кредит в розмірі 46 333,46 доларів США, зі строком повернення не пізніше 20 липня 2015 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 14,8% річних. Крім цього, з метою забезпечення виконання кредитного договору між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 21 липня 2008 року було укладено договір поруки №856938/МБ, згідно якого остання, як поручитель, на добровільних засадах, взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати за борговими зобов`язаннями відповідача ОСОБА_2 , які виникають з умов кредитного договору, у повному обсязі цих зобов`язань і нести солідарну відповідальність перед позивачем за виконання боргових зобов`язань за кредитним договором.

У порушення умов договору відповідачі зобов`язання за вказаним договором не виконали, станом на 18 березня 2013 року заборгованість за кредитним договором становить 71 720,76 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 18 березня 2013 року становить 573 264,03 грн., у тому числі: заборгованість за сумою кредиту 44 369,87 доларів США, що складає за курсом НБУ станом на 18 березня 2013 року 354 648,37 грн., заборгованість по процентам складає 18 053,83 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 18 березня 2013 року становить 144 304,26 грн., пені за несвоєчасно погашення заборгованості складає 3 397,77 доларів США, що складає за курсом НБУ станом на 18 березня 2013 року 27 158,38 грн., штраф за невиконання зобов`язань в сумі 5 899,29 доларів США, що складає за курсом НБУ станом на 18 березня 2013 року 47 153,02 грн.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2013 року позов задоволено в повному обсязі.

21 серпня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Залізко В.С. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 05 вересня 2023 року заява представника відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволена, справа призначена до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2023 року залучено до участі у справі - нового кредитора ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», в якості позивача.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року позов ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» заборгованість за кредитним договором №856938/МБ від 21 липня 2008 року в сумі 71 720 доларів 76 центів США, що за курсом Національного банку України станом на 18 березня 2013 року становить 573 264 гривні 03 копійки, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 44 369 доларів 87 центів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 18 березня 2013 року становить 354 648 гривень 37 копійок; заборгованість по процентам в сумі 18 053 долара 83 цента США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 18 березня 2013 року становить 27 158 гривень 38 копійок; штраф за невиконання зобов`язань за кредитним договором в сумі 5899 доларів 29 центів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 18 березня 2013 року становить 47 153 гривні 02 копійки. Вирішено питання по сплаті судового збору.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що оскаржуване рішення не відповідає визначеним ст.263 ЦПК України критеріям, постановлено з грубим порушенням її прав, норм матеріального та процесуального права, судом не було з`ясовано всі обставини, які мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд вирішив справу без участі відповідача, оскільки остання не була належним чином повідомленою, і не надавала своїх заперечень та пояснень. Вказує, що 18 серпня 2010 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 була укладена Додаткова угода №1 до кредитного договору №856938/МБ від 21 липня 2008 року, якою була повністю змінена редакція первісного кредитного договору, про що її як поручителя, банк до відома не поставив і не вніс зміни або доповнення до договору поруки.

Вважає ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» не є належним позивачем, оскільки останній набув права вимоги на стягнення вищевказаних сум, уклавши договір про відступлення прав вимоги з ВАТ КБ «Надра», який на час укладання договору вже був ліквідований згідно з рішенням НБУ від 05 лютого 2015 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає вказаним вимогам закону.

Так, судом встановлено, що між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 21 липня 2008 року був укладений кредитний договір «Автопакет» №856938/МБ, відповідно до якого банком було надано кредит в розмірі 46 333,46 доларів США, зі строком повернення до 20 липня 2015 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 14,8 % річних.

З метою забезпечення виконання кредитного договору між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 , 21 липня 2008 року було укладено договори поруки №856938/МБ. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 поручилась за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань по кредитному договору.

ВАТ КБ «Надра» виконало умови договору надавши відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти, що підтверджується прибутковим касовим ордером.

18 серпня 2010 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачами укладено Додаткову угоду №1 до Договору «Автопакет» №856938/МБ від 21 липня 2008 року, якою викладено кредитний договір в новій редакції.

Відповідачі зобов`язання за кредитним договором не виконали. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 18 березня 2013 року розмір заборгованості за договором становить 71 720,76 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 18 березня 2013 року становить - 573 264, 03 грн., у тому числі: заборгованість по кредиту 44 369,87 доларів США, що в еквіваленті складає 354 648,37 грн.; заборгованість по процентам 18 053,83 доларів США, що в еквіваленті складає 144 304,26 грн.; пеня 3 397,77 доларів США, що в еквіваленті складає 27 158,38 грн., штраф 5 899,29 доларів США, що в еквіваленті складає 47 153,02 грн.

04 серпня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАСГРУП» укладено договір №GL48N718070 A1 про відступлення прав вимоги, згідно з яким до ТОВ ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» перейшло право вимоги в тому числі і за договором «Автопакет» №856938/МБ від 21 липня 2008 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора вимагати їх повернення. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за кредитним договором, заявлена в позові, підлягає стягненню з відповідачів в повному обсязі в солідарному порядку.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно ч.2 ст.128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка не є обов`язковою.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-повідомлення, є порушенням статті 6 Конвенції, а також порушенням статей 128, 130 ЦПК України.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2024 року у справі № 643/17028/20 (провадження № 61-17619св23) зазначено, що: «процесуальним законодавством передбачено два способи надсилання судової повістки: шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС. Вимога про надіслання судової повістки через підсистеми ЄСІТС є обов`язковою для осіб, визначених у пункті 10 Положення про ЄСІТС, і тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Подібний за змістом висновок щодо надсилання судової кореспонденції на електронну адресу зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2023 року у справі № 761/20381/21 (провадження № 61-4215св23) зазначено, що: «відповідно до пункту 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу (кримінального провадження) текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року № 73, текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику судового процесу SMS-повідомленням лише після подання ним до суду відповідної заявки. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, суд може повідомляти учасника справи про розгляд справи з використанням засобів мобільного зв`язку шляхом надіслання текстових (SMS) повідомлень, однак виключно за наявності відповідної письмової заяви такого учасника».

Аналіз викладених вище приписів ЦПК України, якими встановлено порядок направлення судової повістки особі, яка не має офіційної електронної адреси, свідчить про обов`язок суду направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонене, та може здійснюватися як додаткове, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судової повістки відповідно до статті 128 ЦПК України.

Якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (Постанова ВС від 10.04.2020 у справі № 415/7119/15-ц).

Право сторони по справі знати про час і місце судового засідання, є складовою права на доступ до правосуддя, передбачене статтею 6 Конвенції.

В тексті рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року що оскржується, зазначено про належне повідомлення відповідачів, - шляхом опублікування оголошення в газеті.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції вчинив всі необхідні дії щодо повідомлення учасників справи, зокрема, боржників, про час та місце розгляду справи, й доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи.

Розглядаючи по суті доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами нарахованими за користування кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження №12-142гс19) зазначено, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою ст.1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.

Судом встановлено наявність заборгованості позичальника перед кредитором станом на час звернення до суду. Згідно наданого розрахунку розмір даної заборгованості, станом на 18 березня 2013 року розмір заборгованості за договором становить 71 720,76 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 18 березня 2013 року становить - 573 264, 03 грн., у тому числі: заборгованість по кредиту 44 369,87 доларів США, що в еквіваленті складає 354 648,37 грн.; заборгованість по процентам 18 053,83 доларів США, що в еквіваленті складає 144 304,26 грн.; пеня 3 397,77 доларів США, що в еквіваленті складає 27 158,38 грн., штраф 5 899,29 доларів США, що в еквіваленті складає 47 153,02 грн.

Відповідач в цілому не заперечує наявність боргових зобов`язань за кредитом, але посилається на те, що ПАТ «КБ «Надра» був визнаний неплатоспроможним, а 05 червня 2015 року рішенням НБУ даний банк був ліквідований.

Між тим, з договору від 04 серпня 2020 року укладеному між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАСГРУП» №GL48N718070 A1 про відступлення прав вимоги, згідно з яким до ТОВ ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» перейшло право вимоги в тому числі і за договором «Автопакет» №856938/МБ від 21 липня 2008 року, вбачається, що він укладений від імені ПАТ «КБ «Надра» уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Білою І.В., що передбачено діючим законодавством, зокрема Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Даних про припинення ПАТ «КБ «Надра» на час укладення даного договору матеріали справи не містять.

Щодо відповідальності поручителів.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким встановлено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Таким чином відповідач ОСОБА_1 , як поручившись за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань по кредитному договору,несе солідарну відповідальність з боржником.

Доводи апеляційної скарги, щодо неналежного позивача спростовуються матеріалами справи, а саме: копією постанови Дніпровського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року у справі №185/5047/24, де судом апеляційної інстанції презюмується право ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАСГРУП» на стягнення заборгованості за кредитним договором №856938/МБ від 21 липня 2008 року.

Окрім цього, матеріали справи містять копію нотаріально посвідченого договору №GL48N718070_A_1 про відступлення прав вимоги, згідно з яким до ТОВ ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» перейшло право вимоги в тому числі і за договором «Автопакет» № 856938/МБ від 21 липня 2008 року.

Таким чином, суд вважає встановленим, що позичальник не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, які забезпечені порукою, своєчасно не здійснював відповідні платежі згідно графіку, через що виникла заборгованість, яка також не сплачується відповідачем і розмір якої підтверджено розрахунком, а тому є підстави для задоволення позову і стягненню сум заборгованості в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення в оскарженій частині відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 15.05.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв