Номер провадження: 22-ц/813/591/25
Справа № 522/2038/22
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області Голубенко Аліни Вікторівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа: ОСОБА_2 , про скасування рішення державного реєстратора, про скасування запису про право власності, про поновлення запису про право власності за позовом третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», державного реєстратора виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області Голубенко Аліни Вікторівни про скасування рішення, запису та витребування майна з чужого незаконного володіння, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Бондар В.Я. 14 серпня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із вищевказаним позовом, у якому, з урахування зміни предмету позову, просив:

- скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області Голубенко А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 58212557 від 19.05.2021 року;

- скасувати запис про право власності №42018198, вчинений державним реєстратором Южненської міської ради Одеського району Одеської області Голубенко А.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 58212557 від 19.05.2021 року, яким проведена реєстрація права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»;

- припинити право власності ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01);

- поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_1 шляхом поновлення запису про право власності №7198847, вчинений приватним нотаріусом ОМНО Задорожнюк В.К. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16206607 від 02.10.2014 року на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) за ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що право власності за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було зареєстровано на підставі іпотечного договору, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 всупереч арешту, накладеного ухвалою Білгород-Дністровського міського районного суду Одеської області від 16.08.2018 року. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 07.06.2017 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме кв. АДРЕСА_3 було відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_1 є добросовісним власником квартири та жодного відношення до зобов`язань ОСОБА_3 немає. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 року по справі №522/17932/13-ц, яким були визнані недійсними договір споживчого кредиту та іпотечний договір, було скасовано лише у вересні 2017 року, тоді як позивач став власником квартири у 2014 році, тому він є добросовісним набувачем. Крім того, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не надсилало на адресу ОСОБА_3 повідомлення про застосування застереження про задоволення вимоги Іпотекодержателя з конкретно визначеним способом задоволення вимоги Іпотекодержателя, як це передбачено п. 5.1 та 5.2 іпотечного договору. Повідомлення про вручення листа ОСОБА_3 від 11.07.2019 року з її підписом є підробленим, адже вона за адресою надсилання не юридично, не фактично не мешкає.

У листопаді 2022 року до суду надійшов позов третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ТОВ «Вектор Плюс», державного реєстратора виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області Голубенко А.В., у якому, з урахуванням зміни предмету позову, ОСОБА_2 просила:

- скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області Голубенко А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.05.2021 року, індексний номер 58212557;

- скасувати запис про право власності №42018198, вчинений державним реєстратором Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області Голубенко А.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.05.2021 року, індексний номер 58212557, яким проведене реєстрація права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01) за ТОВ «ФК «Вектор Плюс»;

- витребувати з чужого незаконного володіння ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на користь ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначено, що 10.05.2017 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/6750/17 було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на кв. АДРЕСА_3 та на гараж. Розпорядженням Приморської районної адміністрації від 10.07.2017 року №288 змінено номер кв. АДРЕСА_4 . Право власності на кв. АДРЕСА_5 зареєстровано за ОСОБА_2 . Постановою Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року скасовано рішення від 10.05.2017 року та відмовлено у задоволенні позову. Допущено поворот виконання рішення в частині скасування запису про право власності ОСОБА_2 та скасування розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 06.07.2017 року №288 про зміну номеру квартири. У лютому 2021році представник ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в результаті розгляду якої всі, крім первинного рішення, ухвали, рішення та постанови були скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Тому, на разі чинним є рішення суду від 10.05.2017 року та розпорядження Приморської адміністрації, тому власником кв. АДРЕСА_6 (9а) є ОСОБА_2 . Державний реєстратор не перевірила інформацію та не подивилася, що на час прийняття нею рішення про державну реєстрацію рішення від 10.05.2017 року було чинним, та здійснила реєстрацію права власності за особою, яка такого права не мала. Позов ОСОБА_1 свідчить про те, що він не визнає право власності ОСОБА_2 , тому виникла необхідність у подачі позову третьої особи.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.08.2023 року позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

Позов третьої особи ОСОБА_2 було задоволено частково.

Витребувано з чужого незаконного володіння ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на користь ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (№10) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01).

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 став власником кв. у 2014 році, та саме він є добросовісним набувачем спірного майна. Крім того, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не надсилало на адресу ОСОБА_3 повідомлення про застосування застереження про задоволення вимоги Іпотекодержателя з конкретно визначеним способом задоволення вимоги Іпотекодержателя, як це передбачено п. 5.1 та 5.2 іпотечного договору. Повідомлення про вручення листа ОСОБА_3 від 11.07.2019 року з її підписом є підробленим, адже вона за адресою надсилання не юридично, не фактично не мешкає.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс» просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та постановити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» законним шляхом набуло право вимоги до боржника ОСОБА_3 та зареєструвало своє право, як іпотекодержателя, на кв. АДРЕСА_3 . Апелянт, у зв`язку із грубим порушенням ОСОБА_3 вимог кредитного та іпотечного договорів, прийняв рішення звернути стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, апелянтом до державного реєстратора були подані всі необхідні документи та прийняте рішення є законним.

Сторони про розгляд справи на 15.04.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представники ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ОСОБА_2 , інші особи не з`явились.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга представника ТОВ «ФК «Вектор Плюс» підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для часткового скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм матеріального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що за змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким остання отримала кредит у розмірі 500000 доларів США, зі сплатою 10,5% річних до 23.08.2028 року (т.1 а.с.70-72).

Того ж дня, 23.08.2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір, предметом іпотеки виступила кв. АДРЕСА_3 , договір зареєстрований в реєстрі за №127 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. (т.1 а.с.75-77, т.3 а.с.21-23).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 року у справі №522/17932/13-ц було частково задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ПАТ «Дельта Банк».

Вказаним судовим рішенням було вирішено:

- встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в період з 02.06.2005 року по 18.04.2011 року;

- визнати кв. АДРЕСА_3 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, який належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з моменту державної реєстрації правочинів Договору купівлі-продажу від 23.08.2007 року за номером 2304358, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. 23.08.2007 року, за реєстровим номером 2486;

- визнано несправедливим та недійсними умови п. 1.1. та 1.3.4 Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23.08.2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк»;

- визнано Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 23.08.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», недійсним в цілому;

- припинено взаємні права та зобов`язання сторін за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23.08.2007 року, укладеним між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», які випливають з даного договору;

- визнано недійсним Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 23.08.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк»;

- припинено взаємні права та зобов`язання сторін за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23.08.2007 року, укладеним між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», які випливають з даного договору;

- визнано недійсним Іпотечний договір від 23.08.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б., зареєстрований за № 2489;

- виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 5543357 від 23.08.2007 року про державну реєстрацію обтяження об`єкту нерухомого майна: квартири номер за РПВН: 12986237, за адресою: АДРЕСА_1 , накладений на підставі Іпотечного договору № 2489 від 23.08.2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б., зареєстрований за № 2489;

- виключено з Державного реєстру іпотек запис № 5543394 від 23.08.2007 року (контрольна сума 90В7В2388Е) про державну реєстрацію обтяження об`єкту нерухомого майна: квартири, номер за РПВН: 12986237, за адресою: АДРЕСА_1 , накладений на підставі Іпотечного договору № 2489 від 23.08.2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б., зареєстрований за № 2489, на вимогу Іпотекодержателя, які виникають з кредитного договору № 0 від 23.08.2007 року;

- виключено з Державного реєстру іпотек запис № 5543394 (зареєстрований 19.11.2012 року) про державну реєстрацію обтяження об`єкту нерухомого майна: квартири за адресою: АДРЕСА_1 , площа 150,2 кв.м., накладений на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., за № 2949, 2950 від 08.12.2011 року (розмір зобов`язання 500000,00 доларів США);

- припинено будь-які взаємні права та зобов`язання, які виникли між ОСОБА_3 , як Іпотекодавцем, та ПАТ «Дельта Банк», як Іпотекодержателем, нерухомого майна: квартири номер за РПВН: 12986237, за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок укладення Договору купівлі-продажу прав вимоги № № 2949, 2950 від 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк»;

- визнано за ОСОБА_4 право власності на кв. АДРЕСА_3 , загальною площею 150,2 кв.м. та жилою площею 79,4 кв.м.

Вирішено питання про розподіл судових витрат (т. 2 а.с. 37-42, т. 3 а.с. 26-30).

На виконання вищевказаного рішення суду, 21.05.2014 року право власності на кв. АДРЕСА_3 було зареєстровано за ОСОБА_4 (т.2 а.с.43).

Однак, судом першої інстанції при розгляді даної справи не було враховано, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.09.2017 року у справі №522/17932/13-ц було скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 року у справі № 2/522/9611/13 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ПАТ «Дельта Банк» про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності та визнання недійсними кредитних договорів і договору іпотеки.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2917 року у справі №522/17932/13-ц позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства Дельта Банк» про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності та визнання недійсними кредитних договорів та іпотечного договору було залишено без розгляду.

Квартира АДРЕСА_3 23.06.2014 року була продана ОСОБА_4 , в інтересах якого діяв ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №927 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хомою А.С. (т.2 а.с.49-50).

На підставі договору іпотеки, укладеного 15.07.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (т.2 а.с.75-79), 15.07.2014 року державним реєстратором Хома А.С. прийнято рішення про державну реєстрацію обтяження заборони на кв. АДРЕСА_3 (т.2 а.с.97) та іпотеки на кв. АДРЕСА_3 (т.2 а.с.119).

26.08.2014 року право власності на кв. АДРЕСА_3 було зареєстровано за ОСОБА_7 (т.2 а.с.143) на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного 26.08.2014 між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (т.2 а.с.133-134).

02.10.2014 року між ОСОБА_7 , як продавцем, та ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла ОСОБА_2 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_3 . Договір посвідчений та зареєстрований за №1834 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк Вікторією Костянтинівною (т.1 а.с.9-10, т.2 а.с.154-155).

02.10.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К., на підставі договору купівлі-продажу №1384 від 02.10.2014 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №16206607 від 02.10.2014 року, було зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на кв. АДРЕСА_7 , про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т.1 а.с.7-8).

10.05.2017 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/6750/17 було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , та визнано за ОСОБА_2 право власності на кв. АДРЕСА_3 та на стояночне місце, розташоване за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 14,4 кв.м. (т.2 а.с.166-167, т.3 а.с.64-65).

09.06.2017 року державним реєстратором Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» Ковач В.П., на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року у справі №522/6750/17, було зареєстровано право власності на кв. АДРЕСА_6 (змінено на кв. АДРЕСА_5 на підставі рішення державного реєстрова ОСОБА_8 від 10.07.2017 року (т.3 а.с.146)) в буд. АДРЕСА_9 , за ОСОБА_2 , що вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.143).

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №288 від 06.07.2017 року «Про зміну номера квартири АДРЕСА_3 », на звернення ОСОБА_2 було змінено номер кв. АДРЕСА_3 , та присвоєно їй номер 9а (т.1 а.с.44).

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року у справі №522/6750/17 було скасовано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2019 року в результаті задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, кв. АДРЕСА_6 та гараж АДРЕСА_10 поділено порівну між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , по 1/2 частині нерухомого майна кожному (т. 3 а.с. 65-67).

Однак, постановою Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2019 року та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено та допущено поворот виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року встановивши, що це рішення є підставою для скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію про право власності за ОСОБА_2 на квартиру в АДРЕСА_2 та вилучення відповідного запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також для скасування розпорядження Приморської районної адміністрації від 06.07.2017 року №288 «Про зміну номера кв. АДРЕСА_3 » (т.3 а.с.68-71).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.01.2021 року роз`яснено постанову Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року, а саме, що розпорядження Приморської районної адміністрації від 06.07.2017 року №288 є чинним після прийняття постанови Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року. Оскільки кв. АДРЕСА_5 та АДРЕСА_3 є тотожними об`єктами, то відновлення державної реєстрації права власності на кв. АДРЕСА_11 за ОСОБА_1 може бути проведено ОСОБА_1 у встановленому законом порядку через органи державної реєстрації прав на нерухоме майно на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року (т.3 а.с.85-86).

Додатковою постановою Одеського апеляційного суду від 15.01.2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог про поділ спільного майна подружжя - стояночного місця по адресу: АДРЕСА_9 , гараж 6.

Постановою Верховного суду від 21.04.2021 року у справі №522/6750/17-ц було скасовано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28.03.2019 року, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2019 року, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2019 року, постанову Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року, ухвалу Одеського апеляційного суду від 13.01.2021 року, додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 15.01.2021 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2021 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на подачу заяви про перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року за нововиявленими обставинами. Відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя за нововиявленими обставинами.

Ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2021 року була скасована постановою Одеського апеляційного суду від 26.04.2022 року, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2022 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на подачу заяви про перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року за нововиявленими обставинами. Заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя за нововиявленими обставинами залишено без розгляду. Така ухвала залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 21.10.2022 року.

Постановою Верховного суду від 14.03.2023 року у справі № 522/6750/17 касаційну скаргу представника ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21.10.2022 року - залишено без змін.

На підставі викладеного, оскільки рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/6750/17 від 10.05.2017 року є чинним, то суд першої інстанції дійшов висновку, що право власності на кв. АДРЕСА_3 визнано за ОСОБА_2 , а відтак, вказана обставина спростовує у повному обсязі доводи позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що саме він є власником спірного нерухомого майна.

07.06.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір №1496/К про відступлення права вимоги (т.1 а.с.66-69), за яким було відступлено право вимоги до іпотекодавця ОСОБА_3 за іпотечним договором, посвідченим 23.08.2007 року приватним нотаріусом Калінюком О.Б. за №2489, предметом іпотеки за яким є: трикімнатна квартира, загальною площею 150,2 кв.м., житловою площею 79,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.64).

18.05.2021 року державним реєстратором Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області Голубенко А.В. було зареєстровано право власності на кв. АДРЕСА_3 за ТОВ «ФК «Вектор Плюс», на підставі дублікату іпотечного договору №127, виданий 24.03.2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк О.Б.; довідки про залишок боргу №2076269/Д1, видана 17.05.2021 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс»; вимоги про усунення порушень основного зобов`язання №2076269, видана 03.07.2019 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс»; рішення №522/6750/17, видане 10.05.2017 року Приморським районним судом м. Одеси; повідомлення про вручення №512, видане 03.07.2019 року АТ «Укрпошт»; звіту про оцінку майна серія та номер ФДМУ: ГЖТАТТ138470, виданий 19.04.2021 року ТОВ «Кропертс». Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58212557 прийнято державним реєстратором Южненської міської ради Одеського району Одеської області Голубенко А.В. 19.05.2021 року, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т.1 а.с.22-25).

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 .

Об`єктом судового захисту відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України є саме порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Саме така особа, яка спричинила ці наслідки для позивача щодо його права є стороною у спірному правовідношенні.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст. 14 ЦПК України).

Статтею 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» термін «державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначається як офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частинами 2 та 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно ч. 5 ст. 12 та ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», наявність суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями є підставою для відмови в державній реєстрації прав.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі, зокрема, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому п.п. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно положень ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

При цьому власник, з дотриманням вимог ст. 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Аналогічні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 року у справі № 922/614/19, від 22.01.2020 року у справі № 910/1809/18, від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 та у постанові Верховного Суду від 09.03.2023 року у справі № 910/15443/21.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України пов`язується з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 466/8649/16-ц, від 26.11.2019 рок у у справі № 914/3224/16).

При цьому у спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. Закон не вимагає встановлення судом таких обставин в іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, в яких на підставі цих рішень виникли права (п. 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 року у справі № 922/614/19, п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 372/266/15-ц).

У спорі між особою, яка вважає себе власником спірного майна, та особою, яка вважає себе законним володільцем (користувачем) спірного майна, сторонами спору є особи, які претендують на спірне майно. Тому для правильного вирішення спору суду слід з`ясувати та перевірити передусім правові підстави, відповідно до яких виникло та існує речове право на майно у позивача; факт наявності майна у незаконному володінні відповідача; факт відсутності у відповідача правових підстав для володіння майном; факт добросовісного (недобросовісного) володіння чужим майном.

Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів. Таким чином, наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 916/2130/15 та від 06.03.2019 року № 911/3158/17.

У даному випадку, з урахуванням обставин справи, колегія суддів доходить до висновку, що особи, які вважають себе власниками спірної квартири, вправі, з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України, витребувати належне їм майно від відповідача, який є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача, без оспорювання рішення державного реєстратора, а також без заявлення вимог про скасування запису про право власності та поновлення запису про право власності.

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст. ст. 387 і 388 ЦК України, є неефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 911/3681/17, від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, від 02.07.2019 року у справі № 48/340).

Таким чином, єдиним належним способом захисту у даному випадку може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки рішення суду про його задоволення є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Відповідно, позовні вимоги ОСОБА_1 , який не є власником квартири з 2017 року, про скасування рішення державного реєстратора, про скасування запису про право власності, про поновлення запису про право власності, є неналежним способом захисту, а відтак, суд першої інстанції обґрунтовано не вбачав правових підстав для їх задоволення.

Також, колегія суддів приймає до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 04.09.2018 року у справі №823/2042/16 (п. 36), від 12.12.2018 року у справі №570/3439/16-ц (п. 53) та від 04.02.2020 року у справі №910/7781/19 (п. 37), де Велика Палата відзначила, що державний реєстратор у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій не є належним відповідачем, вчинених щодо третьої особи, а ним є особа, щодо якої були здійснені ці дії (записи).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 року у справі №910/15792/20 (п. 8.23), вирішуючи питання щодо узгодження правових позицій Великої Палати Верховного Суду у питанні належності відповідача у спорах з оскарження реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, підтримала наведені вище висновки та не вбачала підстав для відступу від них.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у справі №910/15792/20 відзначила і те, що у випадку звернення особи з позовом до державного реєстратора про притягнення до відповідальності чи відшкодування шкоди, заподіяної ним внаслідок неналежного виконання покладених на нього обов`язків з внесення записів до ЄДРПОУ, що не пов`язана з діями інших суб`єктів цивільних правовідносин, така особа може бути відповідачем в суді. Зокрема, у випадку невиконання державним реєстратором вимог суду (бездіяльності) про накладення заборони (арешту) внесеної до ЄДРСР при здійсненні ним реєстраційних дій.

Однак, таких позовних вимог у цій справі не заявлено та не встановлено обставин порушення прав позивача виключно діями державного реєстратора.

Таким чином, зміст і характер відносин між учасниками справи з урахуванням встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи свідчать про те, що спір у справі в частині пред`явлених ОСОБА_1 до державного реєстратора виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області Голубенко А.В. вимог про скасування рішення державного реєстратора, про скасування запису про право власності та поновлення запису про право власності, про скасування рішення, запису, виник між ОСОБА_1 і ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» як особою, за якою було зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно. Таким чином, державний реєстратор Голубенко А.В. є неналежним відповідачем у справі, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2022 року третя особа ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Вектор Плюс», державного реєстратора виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області Голубенко А.В. про скасування рішення, запису та витребування майна з чужого незаконного володіння.

На обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначала, що на момент звернення до суду із даною позовною заявою, власником спірної квартири є позивачка, оскільки постановою Верховного Суду від 21.04.2021 року у справі №522/6750/17 було скасовано рішення судів, згідно з якими право власності на зазначену квартиру визнавалося за ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги третьої особи ОСОБА_2 , виходив з того, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс», всупереч положенням ст. 35 Закону України «Про іпотеку», не надсилав вимогу про усунення порушень основного зобов`язання ОСОБА_2 , яка на момент надсилання такої вимоги була власником предмета іпотеки.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду необґрунтованим, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 23.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким остання отримала кредит у розмірі 500000 доларів США, зі сплатою 10,5% річних до 23.08.2028 року.

Того ж дня, 23.08.2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір, предметом іпотеки виступила кв. АДРЕСА_3 .

Згідно з Договором купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 08.12.2011 року, право вимоги за кредитним договором №0 від 23.08.2007 року та іпотечним договором від 23.08.2007 року, які були укладені з ОСОБА_3 , перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

07.06.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір №1496/К про відступлення права вимоги. Згідно реєстру договорів, права вимоги за яким відступаються, було відступлено, зокрема, і право вимоги до ОСОБА_3 за кредитним та іпотечним договорами.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», ч. 1 ст. 572 та ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця. Іпотекодержатель має право, в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим законом.

Відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим законом. Також він має право виключно за згодою іпотеко держателя відчужувати предмет іпотеки. Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Таким чином, іпотекодавець не має права розпоряджатись нерухомістю, яка є предметом іпотеки, без згоди іпотекодержателя до припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Матеріали справи не містять доказів того, що іпотекодержатель ПАТ «УкрСиббанк», його правонаступник ПАТ «Дельта Банк», або ТОВ «ФК «Вектор Плюс», надавали іпотекодавцю ОСОБА_3 згоду на відчуження предмету іпотеки кв. АДРЕСА_3 .

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

У зв`язку із наявною у ОСОБА_3 заборгованості за Кредитним договором №0 від 23.08.2007 року, TOB «ФК «Вектор Плюс» дійшло висновку про необхідність звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку згідно положень ст.ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно ст. ст. 12 і 33 Закону України «Про іпотеку», одним зі способів захисту прав та інтересів іпотеко держателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 закону).

З огляду на вказане, закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (ч. 3 ст. 36 закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 закону.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 36 закону).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 2 ст. 36 закону).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК).

У даному випадку, умовами іпотечного договору від 23.08.2007 року сторони передбачили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі в позасудовому порядку згідно Закону України «Про іпотеку».

Отже, правовою підставою для реєстрації права власності за іпотекодержателем є договір іпотеки, в якому міститься іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки, що за правовою силою прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Іпотекодержатель, скориставшись договірним (позасудовим) врегулюванням зобов`язальних відносин щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, звернувся до державного реєстратора, який у своїй діяльності керується вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Реалізації домовленості сторін договору іпотеки про задоволення вимог іпотекодержателя за відповідним застереження в договорі (наявність якого прирівнюється до угоди про задоволення вимог іпотекодержателя), за змістом Закону України «Про іпотеку» свідчить про те, що сторони домовилися про позасудовий порядок врегулювання спору.

За змістом положень ст. 36 Закону України «Про іпотеку», відповідне застереження в іпотечному договорі вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Належним необхідно вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка наведена в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі № 757/13243/17.

На виконання вказаних вимог законодавства ТОВ «ФК «Вектор Плюс» направило на вказану в договорі адресу Іпотекодавця, рекомендованим листом з описом вкладення Вимогу про усунення порушень основного зобов`язання від 03.07.2019 року. Вказана Вимога згідно поштового повідомлення про вручення отримана Іпотекодавцем особисто (Вимога, докази направлення та вручення наявні в матеріалах справи).

В матеріалах справи наявна копія вимоги про усунення порушення основного зобов`язання від 03.07.2019 року, надіслана на адресу іпотекодавця ОСОБА_3 , копія опису вкладення до листа з відміткою поштового відділення про отримання, копія повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Відтак, безпідставними є доводи суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не отримувала 11.07.2019 року вимогу іпотекодержателя.

Таким чином, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» як кредитором та іпотекодержателем було вжито заходи для захисту свого порушеного майнового права в порядку, передбаченому законом та у відповідності до умов кредитного та іпотечного договорів, укладених з боржником ОСОБА_3 .

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є законними представниками ОСОБА_3 , а відтак, не можуть ставити питання про порушення прав та інтересів останньої. Більш того, оскільки ОСОБА_3 не є стороною у справі, то встановлення певних обставин (отримала чи не отримала ОСОБА_3 вимоги від кредитора), а також вирішення питання про права та обв`язки ОСОБА_3 , як іпотекодавця, не входило до повноважень суду першої інстанції.

За вказаних обставин, необгрунтованими є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не виконало вимоги щодо сповіщення боржника та іпотекодавця ОСОБА_3 про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, що не було враховано державним реєстратором при прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс», оскільки ОСОБА_3 не є учасником даної справи та спірних правовідносин, а відтак, колегія суддів не надає правової оцінки вказаним обставинам.

Як вже вказувалось вище, Приморським районним судом м. Одеси 25.10.2013 року прийнято заочне рішення у справі №522/17932/13-ц, яким задоволено частково позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ПАТ «Дельта Банк» та, зокрема, визнано недійсним Іпотечний договір від 23.08.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», визнано за ОСОБА_4 право власності на кв. АДРЕСА_3 .

Однак, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 05.09.2017 року у справі №522/17932/13-ц рішення від 25.10.2013 року було скасовано. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 28.11.2017 року позов ОСОБА_4 залишений без розгляду.

Таким чином, після скасування ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 05.09.2017 року у справі №522/17932/13-ц рішення від 25.10.2013 року власником кв. АДРЕСА_3 стала ОСОБА_3 .

Договір іпотеки, укладений з ОСОБА_3 щодо кв. АДРЕСА_3 , є дійсним та не визнавався недійсним.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 року у справі № 922/2416/17 зазначено, що виключення запису про обтяження, зокрема, на підставі судового рішення саме по собі не припиняє іпотеки, яка залишається чинною. Відповідно скасування такого судового рішення не спричиняє відновлення дії іпотеки. Якщо предмет іпотеки не був реалізований та відсутні інші підстави для припинення іпотеки, встановлені законом, то іпотека є чинною з моменту внесення про неї первинного запису до відповідного реєстру незалежно від того, чи було скасоване судове рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження. У такому разі запис про іпотеку підлягає відновленню. Запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису («заднім числом»), а підлягає відновленню з моменту вчинення запису про таке відновлення.

Також, Велика Палата Верховного Суду вказала, що якщо іпотека припинена у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, то подальше скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, не впливає ані на чинність договору купівлі-продажу, ані на чинність іпотеки. Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна.

Велика Палата Верховного Суду у п. 9.6 зазначеної постанови від 15.06.2021 року дійшла висновку, що виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом. У такому випадку скасування судового рішення, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек.

За умов неспростування презумпції правомірності правочину, іпотека є дійсною з моменту внесення про неї запису в Державний реєстр іпотек.

Колегія суддів доходить висновку, що той факт, що на підставі заочного рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 року у справі №522/17932/13-ц, яке надалі було скасовано та було виключено з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку кв. АДРЕСА_3 не впливає на чинність іпотеки, оскільки, як зазначено вище, договір іпотеки, укладений з ОСОБА_3 щодо кв. АДРЕСА_3 , не припинений, та не визнавався недійсним.

Іпотека є правом на чужу річ (постанова Верховного Суду від 18.04.2022 року у справі № 520/1185/16-ц).

У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, в тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ч.ч. 1 та 2 ст. 23 закону «Про іпотеку»).

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що після скасування заочного рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 року у справі №522/17932/13-ц ОСОБА_2 набула статус іпотекодавця за іпотечним договором, укладеним 23.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , предметом якого є кв. АДРЕСА_3 .

Відповідно, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» правомірно зареєструвало за собою право власності на іпотечне майно в рахунок погашення боргу за договором про надання споживчого кредиту №0, укладеним 23.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , забезпеченим іпотекою, за якою права та обов`язки іпотекодавця перейшли до ОСОБА_2 .

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про скасування рішення, запису є, як вірно вказано судом першої інстанції, неналежним способом захисту, що унеможливлює їх задоволення.

При вищевказаних обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився із юридичною природою спірних правовідносин і законом, що їх регулює, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.08.2023 року підлягає частковому скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог третьої особи ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння. В іншій частині судове рішення має бути залишено без змін.

Щодо судових витрат.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови у задоволенні позову - на позивача.

На підставі викладеного, з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» області підлягають стягненню судові витрати за подачу апеляційної скарги в сумі 1488,60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2023 року - скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», державного реєстратора виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області Голубенко Аліни Вікторівни про витребування з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на користь ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (№10) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01).

В цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», державного реєстратора виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області Голубенко Аліни Вікторівни в частині витребування з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на користь ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (№10) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01) - відмовити.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» () судовий збір у розмірі 1488,60 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 09 травня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе