Справа № 490/3871/25
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду міста Миколаєва Саламатін О.В., вивчивши матеріали подання головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управлінння Міністерства юстиції (м.Одеса) Гуменної Лариси Григорівни про примусовий привід боржника-фізичної особи - керівника ТВО "Семпл Торн" Сандула Романа Валентиновича,

ВСТАНОВИВ:

19.05.2025 року до Центрального районного суду міста Миколаєва надійшло подання головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управлінння Міністерства юстиції (м.Одеса) Гуменної Лариси Григорівни про примусовий привід боржника-фізичної особи - керівника ТВО "Семпл Торн" Сандула Романа Валентиновича.

Суд, вивчивши матеріали вказаного подання приходить до висновку, що таке має бути повернуто заявнику без розгляду, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 183 ЦПК України встановлено, що до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

При цьому, ні зі змісту подання ні з долучених до подання документів не вбачається надіслання (надання) заявником копії подання іншим учасникам справи (провадження), а саме боржнику у виконавчому провадженні ВП №74212460 - ТОВ "Семпл Торн", ні стягувачуу виконавчому провадженні ВП №74212460 - Миколаївській обласній прокуратурі, ні особі, яка хоча і зазначена в якості боржника - керівнику ТВО "Семпл Торн" ОСОБА_1 , але боржником не є, вказане вбачається зі змісту наказу від 12.01.2018 року №915/1122/17 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.02.2024 року ВП №74212460 де боржником зазначено саме юридичну особу - ТОВ "Семпл Торн".

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі "De Geouffre de la Pradelle v. France" від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі "Bellet v. France" від 04 грудня 1995 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі "Дія 97 проти України" від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Згідно з частиною першою статті 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Відповідно до частин першої та другої статті 446 ЦПК України встановлено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що розділ VI ЦПК України врегульовує розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), як заключного етапу у процесі реалізації захисту цивільних прав.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження). Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Так, Верховний Суд вважає, що формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі "Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії", від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії", від 08 березня 2017 року у справі "ТОВ "Фріда" проти України").

Така правова позиція висловлена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 488/3753/17-ц (провадження № 61-17011сво19).

Вимога про надання доказів надіслання заяви, скарги, клопотання чи заперечення (надання) іншим учасникам справи (провадження) стосується подання таких на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень (розділи VI "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), VII "Судовий контроль за виконанням судових рішень" ЦПК України).

Вказаний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у справі №591/1581/20 (провадження №61-10904св20), від 05 грудня 2023 року у справі №127/10203/16 (провадження №61-13721св23) ухвалі Верховного Суду від 31 травня 2024 року у справі №750/3531/24 (провадження №61-7691ск24) та ухвалі Верховного Суду від 15 липня 2024 року у справі №754/19492/21 (провадження №61-10005ск24).

Крім того, відповідно до положень ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Таким чином, ураховуючи визначений ч. 3 ст. 438 ЦПК України порядок розгляду подань про привід боржника, відсутність попереднього направлення іншому учаснику справи подання та документів, що додаються до подання на підтвердження його вимог, є порушенням завдань цивільного судочинства щодо справедливого та неупередженого розгляду і порушенням принципу здійснення цивільного судочинства на засадах змагальності.

За змістом ч. 4 ст. 183 ЦПК України, суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Таким чиногм, оскільки судом встановлено, що подання державного виконавця подано без додержання вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України в частині необхідності надання суду доказів про надсилання (надання) подання та документів, що додаються до подання іншим учасникам провадження, подання про примусовий привід боржника має бути повернуто заявнику без розгляду на підставі положень ч. 4 ст. 183 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 259-261, 353-355, 438 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управлінння Міністерства юстиції (м.Одеса) Гуменної Лариси Григорівни про примусовий привід боржника-фізичної особи - керівника ТВО "Семпл Торн" ОСОБА_1 , повернути заявнику без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому статтею 261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Саламатін