ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 травня 2025 року

м. Харків

справа № 641/53/22

провадження № 22-ц/818/814/25

провадження № 22-ц/818/1748/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Сізонової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Маніту, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання таким, що не має прав іпотекодержателя за іпотечним договором, припинення іпотеки, припинення запису про іпотеку та обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. -

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Маніту на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року та на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2024 року, постановлене суддею Музиченко В.О.

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила:

?визнати ТОВ «ФК «Маніту» таким, що не має прав іпотекодержателя за іпотечним договором № 211/06-КВ/Z від 24.03.2006 року, предметом іпотеки за яким є 2-кімнатна комунальна квартира, загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченим 24 березня 2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. та зареєстрованим у реєстрі за № 419 та договором про внесення змін та доповнень від 19.03.2007 року, посвідченим 19.03.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. та зареєстрованим у реєстрі за № 877, що укладені між ТОВ «Український промисловий банк» з одного боку у якості Іпотекодержателя та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з іншого боку у якості Іпотекодавців;

?визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором № 211/06-КВ/Z від 24.03.2006 року, посвідченим 24.03.2006 року приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 419 та договором про внесення змін та доповнень від 19.03.2007 року, посвідченим 19.03.2007 року приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 877, що укладені між ТОВ «Український промисловий банк», з одного боку у якості Іпотекодержателя та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з іншого боку у якості Іпотекодавців, предметом іпотеки за яким є 2-кімнатна комунальна квартира, загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

?припинити чинність запису про іпотеку номер: 38460010 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, предметом якої є: 2-кімнтата комунальна квартира, загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити чинність запису про обтяження номер: 38460159 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, предметом якого є: 2-кімнтата комунальна квартира, загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано ТОВ «ФК «Маніту» таким, що не має прав іпотекодержателя за іпотечним договором № 211/06-КВ/Z від 24.03.2006 року, предметом іпотеки за яким є 2-кімнатна комунальна квартира, загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченим 24 березня 2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. та зареєстрованим у реєстрі за № 419 та договором про внесення змін та доповнень від 19.03.2007 року, посвідченим 19.03.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. та зареєстрованим у реєстрі за № 877, що укладені між ТОВ «Український промисловий банк» з одного боку у якості Іпотекодержателя та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з іншого боку у якості Іпотекодавців. Визнано припиненою іпотеку за іпотечним договором № 211/06-КВ/Z від 24.03.2006 року, посвідченим 24.03.2006 року приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 419 та договором про внесення змін та доповнень від 19.03.2007 року, посвідченим 19.03.2007 року приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 877, що укладені між ТОВ «Український промисловий банк», з одного боку у якості Іпотекодержателя та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з іншого боку у якості Іпотекодавців, предметом іпотеки за яким є 2-кімнатна комунальна квартира, загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Припинено чинність запису про іпотеку номер: 38460010 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, предметом якої є: 2-кімнтата комунальна квартира, загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Припинено чинність запису про обтяження номер: 38460159 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, предметом якого є: 2-кімнтата комунальна квартира, загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія МАНІТУ» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 4465,80 грн.

Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Колеснікова А.Г. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія МАНІТУ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі представника Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІТУ» просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що станом на час укладення договору № 1571/К купівлі - продажу права вимоги до ТОВ "Ей Ті Фінанс" загальна сума заборгованості, що обліковувалась за боржником ОСОБА_3 становила 1 071 511,70 грн. (розрахунок заборгованості був здійснений з урахуванням курсу Євро станом на дату укладення договору купівлі - продажу права вимоги), що є цілком правомірним. Крім того, на даний час Комінтернівським районним судом м. Харкова розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних, що підтверджує наявність заборгованості за кредитним договором. Погашення заборгованості за кредитним договором № 211/06-КВ від 24 березня 2006 року ні в валюті зобов`язання, ні в національній валюті не відбулось. Доказів зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості немає, а тому немає і підстав визнавати припиненою іпотеку за іпотечним договором № 211/06-КВ/Z від 24.03.2006 року, посвідченим 24.03.2006 року приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 419 та договором про внесення змін та доповнень від 19.03.2007 року, посвідченим 19.03.2007 року приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 877, а також визнавати ТОВ «ФК «Маніту» таким, що не має прав іпотекодержателя за іпотечним договором № 211/06-КВ/Z від 24.03.2006 року.

Також вважає, що додаткове рішення суду не відповідає вимогам закону, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Адвокатом Колесніковим А.Г. суду надано лише Договір про надання правової допомоги з додатковими угодами та акт. Ані заява адвоката Колеснікова А.Г., ані додаткове рішення не містить доказів складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), не містить посилання на час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), не містить обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, не містить квитанцій, чеків, рахунків, тощо.

Відповідно до частин 1, 2 ст.367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з тих обставин, що оскільки основне зобов`язання за кредитним договором № 211/06-КВ від 24 березня 2006 року виконане позивачем (як поручителем за договором іпотеки), отже, таке зобов`язання припинилось на підставіст. 593 ЦК України, внаслідок чого припинилось право іпотеки. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання припиненою іпотеку за іпотечним договором № 221-06-КВ/Z від 24 березня 2006 року. Вимоги позивача про визнання договору іпотеки припиненим та вилучення запису з Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є взаємопов`язаними та такими, що випливають одна з одної, а тому підлягають задоволенню.

Постановляючи додаткове рішення та зменшуючи розмір заявлених витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, враховуючи заперечення представника відповідача, стягнув 20000 грн., що із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом витраченим представником позивача.

Такі висновки суду першої інстанції, відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що Згідно свідоцтва про право власності на житло віл 22.04.1999 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є власниками 52/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_2 . (том 1 а.с.14).

Згідно договору доручення від 09.12.2003 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 48/100 часток квартири АДРЕСА_3 . Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Левченком В.Г.

Між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 24.03.2006 року укладено кредитний договір № 211/06 КВ за умовами якого позичальник отримав 28400 євро 00 центів зі строком користування до 23.03.2009 року. Відповідно до договору про внесення змін та доповнень від 19.03.2007 року до кредитного договору внесено зміни кінцевою датою повернення кредиту встановлено 23.03.2011 року, процентна ставка за користування кредитом 12,6 % річних.

У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 211/06-КВ/Z, відповідно до умов якого іпотекодавцями передано в іпотеку ТОВ «Укрпромбанк» у відповідних частках кожним та в цілому двокімнатну комунальну квартиру АДРЕСА_2 . Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В.

19.03.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін по іпотечного договору від 24.03.2006 року.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.01.2014 року, позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволені. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 211/06-КВ від 24.03.2006 року в розмірі 195437,44 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1954,38 грн., а всього стягнуто 197391,82 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.12.2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки квартири АДРЕСА_2 , шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25.02.2015 року, апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.12.2024 року визнано неподаною та повернуто апелянту.

15.07.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Ей Ті Фінанс» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 1571/К, предметом якого є передача продавцем у власність покупцеві права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема, до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними кредитним та договором іпотеки.

Спільним листом 3134/10 від 15.07.2019 року ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Ей Ті Фінанс» повідомили ОСОБА_1 , як майнового поручителя, про зміну кредитора в основному та забезпечувальному зобов`язаннях та проінформували про необхідність погашення основного зобов`язання на користь нового кредитора ТОВ «Ей Ті Фінанс».

27.11.2019 року між ТОВ «Ей Ті Фінанс» та ТОВ «ФК «Маніту» укладено договір відступлення прав вимоги № 27/11/19-1 та договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 211/06-КВ-Z.

Листом б/н від 03.12.2019 року ТОВ «ФК «Маніту» повідомило ОСОБА_1 як майнового поручителя про зміну кредитора в основному та забезпечувальному зобов`язаннях та поінформувало про необхідність погашення основного зобов`язання на користь нового кредитора ТОВ «ФК «Маніту» та вказано реквізити для оплати коштів, суми заборгованості у листі не зазначено.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.08.2020 року відкрито провадження у справі № 922/2321/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 . Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Заборонено звернення стягнення на майно ОСОБА_3 інакше, ніж у межах провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою від 15.12.2021 року Господарський суд Харківської області визнав вимоги ТОВ «ФК «Маніту» до ОСОБА_3 за кредитним договором на суму 199977,44 грн, з яких 195437,44 грн. основний борг, що забезпечений заставою (іпотекою) та 4540,00 грн. судовий збір. Ухвалою від 15.12.2021 року провадження у справі закрито та припинено дію мораторію.

ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Мангушевої О.С. з заявою в який просить приватного нотаріуса передати ТОВ «ФК «Маніту», що оскільки ОСОБА_3 не погасив заборгованість за кредитним договором, а вона як іпотекодавець за іпотечним договором має намір провести розрахунок та повернути борг ОСОБА_3 , який встановлений рішенням суду у розмірі 197391,44 грн. Роз`яснено, що у разі неявки або відмови від отримання грошей, вони будуть розміщені на депозитному рахунку приватного нотаріуса. 22.12.2021 року ТОВ «ФК «Маніту» надіслана вказана заява та зареєстрована у реєстрі за № 1682.

ТОВ «ФК «Маніту» надало відповідь приватному нотаріусу ХМНО Мангушевій О.С., що ОСОБА_1 не є стороною у справі № 641/12220/13-ц. Крім цього, ТОВ «ФК «Маніту» та ОСОБА_1 не мають між собою жодних договірних відносин у розумінні ст. 626-629 ЦК України, тому на отримання грошей від ОСОБА_1 у ТОВ «ФК «Маніту» немає правових підстав.

Згідно квитанції № 40855255-1 від 29.12.2021 року ОСОБА_1 перерахувала на депозитний рахунок кошти у розмірі 199977,50 грн., відповідно до ст. 85 ЗУ «Про нотаріат» для зарахування на рахунок ТОВ «ФК «Маніту».

Відповідачем суду надані вимоги б/н від 03.12.2019 року адресовані ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в яких зазначено, що ТОВ «ФК «Маніту» є новим кредитором та вони мають непогашену заборгованість за кредитним договором, яка станом на 27.11.2019 року становить 1071511,70 грн. та яку необхідно погасити, у разі непогашення заборгованості вони мають право та намір у відповідності до положень Іпотечного договору та ст. 37,38 ЗУ «Про іпотеку» задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням, шляхом набуття права власності на Предмет іпотеки або шляхом продажу Предмета іпотеки третім особам.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до умов частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Стаття 575 ЦК України визначає іпотеку, як окремий вид застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Отже, відповідно до ст. 593 ЦК України, ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека, як забезпечувальне зобов`язання, що має похідний характер від основного зобов`язання, зокрема, припиняється у разі припинення виконанням зобов`язання, виконання якого забезпечене іпотекою.

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в ст. 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Згідно системного аналізу вищезазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому, законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.

Таким чином, судом встановлено, що згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належнім чином.

ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Мангушевої О.С. з заявою, в який просить приватного нотаріуса передати ТОВ «ФК «Маніту», що оскільки ОСОБА_3 не погасив заборгованість за кредитним договором, а вона як іпотекодавець за іпотечним договором має намір провести розрахунок та повернути борг ОСОБА_3 , який встановлений рішенням суду у розмірі 197391,44 грн. Роз`яснено, що у разі неявки або відмови від отримання грошей, вони будуть розміщені на депозитному рахунку приватного нотаріуса. 22.12.2021 року ТОВ «ФК «Маніту» надіслана вказана заява та зареєстрована у реєстрі за № 1682.

ТОВ «ФК «Маніту» надало відповідь приватному нотаріусу ХМНО Мангушевій О.С., що ОСОБА_1 не є стороною у справі № 641/12220/13-ц. Крім цього, ТОВ «ФК «Маніту» та ОСОБА_1 не мають між собою жодних договірних відносин у розумінні ст. 626-629 ЦК України, тому на отримання грошей від ОСОБА_1 у ТОВ «ФК «Маніту» немає правових підстав.

Згідно квитанції № 40855255-1 від 29.12.2021 року ОСОБА_1 перерахувала на депозитний рахунок кошти у розмірі 199977,50 грн., відповідно до ст. 85 ЗУ «Про нотаріат» для зарахування на рахунок ТОВ «ФК «Маніту».

ТОВ «ФК Маніту» не отримало кошти, фактично відмовившись від прийняття виконання зобов`язань.

Судова колегія погоджується з висновком суду про те, що позивачкою виконано зобов`язання, передбачені кредитним договором, про що надано належні докази про перерахування коштів на депозитний рахунок приватного нотаріуса, у сумі встановленій рішенням суду. Небажання відповідача отримувати вказані кошти, не є підставою вважати невиконаними умови договору.

Тому висновок суду про наявність підстав для визнання іпотеки припиненою в зв`язку із виконанням зобов`язань відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідність розміру заборгованості внесеної на виконання рішення суду, судова колегія зазначає наступне.

Як встановлено ухвалю Господарського суду Харківської області від 15.12.2021 року у справі № 922/2321/20, що ТОВ «ФК «Маніту» набуло права вимоги за кредитним договором № 211/06-КВ та іпотечним договором № 211/06-КВ/Z.

Пунктом 1.1. Договору відступлення прав вимоги № 27/11/19-1 від 27.112019 сторони визначили , що на умовах, встановлених цим Договором, кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними договорами вказаними у реєстрі Боржників, укладеними між Первинним Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості).

Згідно п. 7.1. Договору відступлення, в якості компенсації за придбанні (відступлення) Прав Вимоги, Новий Кредитора сплачує Кредиторові плату в розмірі, що станом на дату підписання цього Договору складає 554 300,00 грн., без ПДВ.

Згідно п. 6.2.2. Договору відступлення, права вимоги переходять до Нового кредитора (ТОВ "ФК "Маніту") з моменту оплати Новим кредитором ціни договору, передбаченого у п. 7.1., після чого Новий Кредитор стає кредитором по відношення до Боржників стосовно їх заборгованості.

До матеріалів справи додана копія платіжного доручення № 8 від 27.11.2019 про перерахування ТОВ "ФК "Маніту" на рахунок ТОВ "Ей Ті Фінанс" 554 300,00 грн. із зазначенням призначення платежу "оплата згідно договору відступлення прав вимоги № 27/11/19-1 від 27.11.2019, без ПДВ".

Також, з матеріалів справи вбачається, що 27.11.2019 між ТОВ "Ей Ті Фінанс" та ТОВ "Фінансова компанія "Маніту" був укладений Договір відступлення прав вимоги Іпотечним договором № 211/06-КВ-Z відповідно якого ТОВ "Ей Ті Фінас" відступив ТОВ "Фінансова компанія "Маніту" право вимоги за Іпотечним договором № 211/06-КВ/Z від 24.03.2006. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю., 27.11.2019, реєстровий №4949.

Відповідно до змісту вищевказаних Договорів відступлення прав, ТОВ "Ей Ті Фінанс" відступило ТОВ "Фінансова компанія "Маніту" право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога) та право грошової вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) до ОСОБА_3 за кредитним договором № 211/06-КВ від 24.03.2006, яке ТОВ "Ей Ті Фінанс" отримало від АТ "Дельта Банк" на підставі Договору про відступлення права вимоги № 1571/К від 15.07.2019 та права вимоги за іпотечним договором № 211/06-KB-Z від 24.03.2006, відповідно якого іпотекодавцями було передано в іпотеку ТОВ "Укрпромбанк" двокімнатну комунальну квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно додатку № 1 до Договору № 27/11/19-1 купівлі-продажу прав вимоги від 27.11.2019 сторони визначили загальну заборгованість за кредитним договором на дату купівлі-продажу прав вимоги, яка складає 1 071 511,70 грн., з яких: 338 969,88 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 443 046,30 грн. - заборгованість по нарахованим відсоткам за кредитом на дату купівлі- продажу прав вимоги; 289 495,52 грн. - пеня, штраф, тощо на дату купівлі-продажу прав вимоги.

Натомість заочним рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 09 січня 2014 року у справі №641/12220/13 позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №211/06-КВ від 24.03.2006 року у розмірі 195437,44 грн.(а.с.29 т.1) Рішення набрало законної сили.

Таким чином ПАТ "Дельта Банк" скористався правом на звернення з позовом про дострокове стягнення заборгованості, яка виникла на підставі Кредитного договору № 211/06-КВ від 24.03.2006, чим змінило порядок, умови і строк його дії. Тому право нараховувати передбачені цими договорами відсотки та штрафні санкції за користування кредитом припинилося згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

При цьому ПАТ "Дельта Банк" продовжив нарахування заборгованості за простроченими відсотками, нарахування пені та штрафу та станом на час укладення договору № 1571/К купівлі - продажу права вимоги до ТОВ "Ей Ті Фінанс", тому загальна сума заборгованості, що обліковувалась за боржником ОСОБА_3 становила 1071 511,70 грн. (розрахунок заборгованості був здійснений з урахуванням курсу Євро станом на дату укладення договору купівлі - продажу права вимоги).

Однак судова колегія зазначає, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, викладено правові висновки про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав для відступу від зазначених висновків (пункт 108 постанови);

Таким чином ПАТ «Дельта Банк» скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, розмір заборгованості визначений рішенням суду.

Підстав вважати, що розмір заборгованості є більше, ніж визначено у судовому рішенні, не вбачається.

За умовами кредитного договору не передбачено будь - яких інших умов можливості нарахування відсотків та штрафних санкції за користування кредитними коштами або здійснення перерахування заборгованості за діючим курсом валют, встановленим станом на дату пред`явлення вимоги після настання строку виконання договору.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не є стороною правовідносин судова колегія зазначає наступне.

Листом б/н від 03.12.2019 року ТОВ «ФК «Маніту» повідомило ОСОБА_1 як майнового поручителя про зміну кредитора в основному та забезпечувальному зобов`язаннях та поінформувало про необхідність погашення основного зобов`язання на користь нового кредитора ТОВ «ФК «Маніту» та вказано реквізити для оплати коштів, суми заборгованості у листі не зазначено.

Оскільки ОСОБА_1 є одним із поручителів, на адресу якої було направлено право вимоги, то вона мала право на погашення заборгованості та отримання права вимоги за таким зобов`язанням.

Доводи апеляційної скарги про наявність позову ТОВ «Маніту» про стягнення 3% річних не є підставою для скасування рішення суду, оскільки подання такого позову не перешкоджало боржнику чи поручителю виконати рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стосовно доводів апеляційної скарги про відсутність доказів зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості, судова колегія зазначає наступне.

Грошові кошти на погашення заборгованості ОСОБА_1 внесені шляхом сплати у розмірі 199977,50 грн. на депозит приватного нотаріуса Мангушевої О.С., що підтверджується квитанцією банку № 40855255-1 від 29.12.2021 року та квитанцією № 21 виданою ОСОБА_1 приватним нотаріусом ХМНО Мангушевою О.С.

ТОВ ФК «Маніту» повідомлено про відкритий на їх ім`я рахунок листом.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення суду, судова колегія зазначає наступне.

Між ОСОБА_1 (Клієнт) та адвокатом Колесніковим Анатолієм Геннадійовичем (Адвокат) 03 жовтня 2019 року укладено Договір № Б-1 про надання правової допомоги. Додатковими угодами №1 та № 3 внесено зміни до Договору № Б-1 від 03.10.2019, викладено п. 2.3. Договору у новій редакції подовжено строк надання правової допомоги до 31 грудня 2025 року. У Додатку № 2 від 20 грудня 2021 року до Договору сторони погодили вартість юридичних послуг/правової допомоги, яка полягає у підготовці документів (звернень, заяв по суті та з процесуальних питань, але не виключно), представництва інтересів Клієнта перед третіми особами та у відповідному суді згідно встановленої підсудності у цивільній справі за позовом про припинення іпотеки належної Клієнту на праві власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Правова допомога надається у спосіб, визначений у п. 2.1. Договору від 03.10.2019 року.

За правову допомогу Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату гонорар в розмірі, встановленому Додатками до даного Договору та Актами виконаних робіт (п. 3.2.1., п. 4.1. Договору від 03.10.2019 року).

03 жовтня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Колесніковим А.Г. було складено Акт б/н про приймання-передавання юридичних послуг (правничої допомоги), згідно якого, в період з «20» грудня 2021 року по «03» жовтня 2024 року Адвокат надав, а Клієнт отримала наступні послуги: аналіз нормативного матеріалу, консультації, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів, Пошук інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформаційна довідка № 291732778 від 21.12.2021, Представництво інтересів Клієнта перед Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С., Підготовка проекту заяви до ТОВ «ФК Маніту» про припинення іпотеки та виключення записів з реєстрів, Підготовка заяви про забезпечення позову до ТОВ «ФК «МАНІТУ» із додатками, Підіготовка позовної заяви із вимогами до ТОВ «ФК «МАНІТУ» із додатками, Участь адвоката Колеснікова А.Г. у судовому засіданні по справі № 641/53/22 у Комінтернівському районному суді м. Харкова, Участь адвоката Колеснікова А.Г. у судовому засіданні по справі № 641/53/22 у Ленінському районному суді м. Полтави (у режимі відеоконференції).

Всього надано послуг на суму 25000,00 грн. Адвокат (Колесніков А.Г.) і Клієнт (Білоусова Т.В.) зазначили про належне надання юридичних послуг, їх обсягу і вартості, будь-яких претензій щодо наданих Адвокатом послуг у Клієнта не було.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Розподіляючи витрати, які відповідач понес на професійну правничу допомогу, колегія суддів зауважує на те, що наявний в матеріалах справи детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання всіх заяв та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, з урахуванням заперечень відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 та стягнення 20000,00 грн витрат на правничу допомогу, що є обґрунтованими та не суперечить принципу розподілу судових витрат.

Підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу або відмови у їх стягненні колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Маніту - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року та додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 12.05.2025