Житомирський апеляційний суд
Категорія 31 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Борисюка Р.М., Талько О.Б.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/11296/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 10 січня 2025 року, постановлену під головуванням судді Пилипюк Л.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом у якому просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , серії ВРС №646396 від 04.07.2012, посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенком В.М., зареєстрований в реєстрі за № 2352. Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 20.07.2023, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Силіним С.В. та зареєстрований в реєстрі за №1179.

09 січня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Касянчук С. В. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову. Заява обґрунтована тим, що в 1999 році ОСОБА_1 отримав у спадщину 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . У 2023 році ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1 . Саме під час розгляду вказаної справи позивач дізнався про договір дарування квартири від 04 липня 2012 року. Відповідно до змісту цього договору дарувальники ОСОБА_5 (власник 1/3 частини квартири), ОСОБА_6 (власник 1/3 частки квартири) та ОСОБА_1 (1/6 частини) безоплатно передали у власність ОСОБА_2 належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1 . В подальшому, 20 липня 2023 року ОСОБА_2 продав вказану квартиру ОСОБА_3 . Дізнавшись про договір дарування, позивач стверджує, що він не укладав та не підписував цей договір. Більше того, на час нотаріального посвідчення договору дарування 04 липня 2012 року він не перебував в Україні, як і нині покійна його сестра ОСОБА_5 . Позивач вважає, що договір дарування квартири від 04 липня 2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., реєстровий номер 2352, вчинений з чисельними та істотними порушеннями законодавства, а тому є недійсним. Будь-яка інформація стосовно того, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального архіву ОСОБА_7 здійснює нотаріальну діяльність відсутня в Єдиному реєстрі нотаріусів. У відповідь на адвокатський запит Київський державний нотаріальний архів повідомив, що станом на 28.12.2023 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 не передавала документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне архівне зберігання до Київського державного нотаріального архіву. Таким чином, віднайти оригінал договору дарування не виявилось можливим. Позивач дізнався про наявність договору дарування квартири лише у 2023 році, жодного волевиявлення безоплатно відчужувати об`єкт нерухомості не виявляв, оспорюваний договір не відповідає приписам ЦК України, вчинений із порушеннями чинного законодавства України, а ОСОБА_8 не набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 та не мав права здійснювати стосовно цього майна юридично значимі дії, у тому числі укладати договір купівлі-продажу квартири від 20.07.2023. Зазначав, що відповідач ОСОБА_3 вчиняє незаконні дії з метою заволодіння квартирою, намагається проникнути та вселитися в квартиру з іншими особами, знаючи що там проживає позивач ОСОБА_1 . Вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. На підставі наведеного, заявник просив вжити заходи забезпечення позову, накласти арешт квартиру АДРЕСА_1 . Крім того, заявник просить заборонити ОСОБА_3 та третім особам вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , у тому числі вчиняти дії по вторгненню у вказану квартиру, вселяти інших осіб до квартири, проникати та входити до вказаної квартири, укладати договори щодо найму (оренди) квартири, щодо надання/припинення комунальних послуг та інших дій.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 10 січня 2025 року заяву адвоката Касянчука С.В. про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, а саме: накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та зобов`язати суд першої інстанції направити для виконання до Корольовського ДВС у м. Житомирі для зняття арешту. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції грубо порушено вимоги ЦПК України, а саме під час відкриття провадження по справі, не взято до уваги що жодний із доказів які подані представником позивача що стосується предмету спору не завірений особистим підписом, з цього слід зробити висновок що позивач не може надати оригінали документів. Суд мав дати час для усунення таких недоліків, а випадку відсутності таких оригіналів повідомити причини їх ненадання. Судом аналізуючи докази додані до позовної заяви, не взято до уваги, що обставини справи, на які посилається представник позивача не підтверджуються доказами наданими представнику на їх адвокатські запити, зокрема щодо перетину кордону. Не взято до уваги і факт участі 3ї особи, оскільки представник позивача ставить під сумнів вчинення нотаріальних дій, проте не залучає їх як третіх осіб, що в свою чергу позбавляє 3х осіб надавати будь-які докази, доводи та заперечення. Судом під час підготовки до участі в судовому процесі, отримано витяги з демографічного реєстру, однак суд не вчиняв підготовчих заходів відносно позивача, що є порушенням прав та обов`язків, між учасниками судового процесу. Крім того, збирання інформації відносно одних учасників судового процесу, створює усі наявні підстави вважати, що суд зацікавлений діяти на користь іншої сторони. Судом першої інстанції залишено позовну заяву без руху, у зв`язку з систематичною неякою позивача та його представника, що вкотре дає усі підстави вважати, що ініціатори, не зацікавлені в розгляді справи та створили «штучний» позов з метою створення перешкод. Наразі відомо, що позивач є громадянином рф та виїхав до країни агресора, з якою метою невідомо, встановити наявність в позивача оригіналу документів поданих до суду, його фізичне існування та мотивів позовної заяви поки невідомі, є сумніви що позивач не підписував договір з представником позивача ОСОБА_9 . Вжиття заходів забезпечення позову повинні бути на підставі реальної загрози знищення майна або ризиків його відчуження. Представник позивача брав участь в іншому судовому процесі та був обізнаний що з моменту подачі до суду, власником даного майна є ОСОБА_3 , ризиків, які б давали підстави для застосування арешту на майно до суду першої інстанції не надано, не доведено і факт реалізації чи намірів його реалізації, що суд першої інстанції передчасно виніс ухвалу про накладення арешту, яка є способом маніпуляцію в судовому процесі. Суд встановив, що між учасниками судового процесу виник спір, посилається на копію договору дарування та копію договору купівлі - продажу, проте, суд взяв завідомо незавірені копію документів, як основу доказів, встановивши що між сторонами виник спір, при цьому з посиланням на фіктивні докази, які не мають жодною юридичної сили. Адвокатом Касянчуком С.В., навіть не долучено витягу з реєстру права власності на об`єкт нерухомого майна, для встановлення належності обставин справи, що в свою чергу вкотре дає усі підстави вважати що суд проігнорував такі вимоги та не звернув на них уваги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір з приводу права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Такий захід забезпечення позову, як арешт спірного майна (квартири) дозволить попередити потенційні труднощі під час виконання рішення суду за результатами розгляду цієї справи. Невжиття заходів забезпечення позову, у випадку його задоволення можуть ускладнити виконання рішення суду. Арешт спірного об`єкта нерухомого майна унеможливить його відчуження та завідомо убезпечить інтереси обох сторін спору й забезпечить збалансованість інтересів сторін рівним чином, до ухвалення остаточного рішення в цій справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також убезпечення від спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є:

- визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , серії ВРС №646396 від 04.07.2012, посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенком В.М., зареєстрований в реєстрі за № 2352;

- визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 20.07.2023, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Силіним С.В. та зареєстрований в реєстрі за №1179.

Таким чином, у сторін виник спір щодо права власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_9 про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи під час вирішення питання про забезпечення позову.

Ухвалою Корольовського районного суду від 18 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними залишено без розгляду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову ( ч.9 ст.158 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом першої інстанції додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому ухвалу суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 10 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повне судове рішення складено 20 травня 2025 року.

Головуючий

Судді