КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/9503/19-ц Головуючий у суді І інстанції Ільєва Т.Г.
Провадження № 22-з/824/532/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
№ 22-з/824/533/2025
№ 22-з/824/534/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за заявами ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення, про виправлення описки у судовому рішенні та про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Військової прокуратури Київського гарнізону про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

03 грудня 2019 року позивачем подано до суду першої інстанції позовну заяву до Держави України в особі Міністерства юстиції України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Міністерство юстиції України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року за клопотанням позивача виключено з кола відповідачів Військову прокуратуру Київського гарнізону, Державну казначейську службу України та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Військову прокуратуру Київського гарнізону, Державну казначейську службу України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року про відмову у задоволенні позовних вимог та ухвалу цього ж суду від 23 квітня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про відвід судді Ільєвої Т.Г. у справі № 757/9503/19-ц і ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову до Держави Україна про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року залучено правонаступника Військової прокуратури Київського гарнізону - Київську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Центрального регіону в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, у справі № 757/9503/19-ц.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року залишено без змін.

У задоволенні клопотань ОСОБА_1 про постановлення окремих ухвал щодо порушення суддею Печерського районного суду м. Києва Ільєвою Т.Г. вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», щодо порушення невстановленими особами вимог Закону України «Про доступ до судових рішень» та щодо порушення Печерським районним судом м. Києва вимог ЦПК України в частині направлення до суду апеляційної інстанції витребуваних матеріалів цивільної справи відмовлено.

21 березня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшли заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення, про виправлення описки у судовому рішенні та про ухвалення додаткового судового рішення.

Заява про роз`яснення судового рішення мотивована тим, що у поданій апеляційній скарзі та в ході проведених судових засіданнях у суді апеляційної інстанціїпозивачем зазначалось, що до предмету порушеного ним спору належать права та інтереси фізичної особи - ОСОБА_1 , що гарантовані частиною першою статті 6, частиною першою статті 8, статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, які зазнали порушень з вини відповідача - Держави Україна.

Однак, у мотивувальній частині постанови Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року немає відомостей щодо висновків суду апеляційної інстанції про те, чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких ОСОБА_1 звернувся до суду із цивільним позовом, який належить до предмету судового розгляду у справі № 757/9503/19-ц. В судовому засіданні 27 лютого 2025 року головуючий у колегії суддів проголосив лише вступну і резолютивну частини судового рішення та, відповідно, утримався від роз`яснення учасникам справи змісту постанови, що ухвалена за результатом розгляду апеляційної скарги позивача на рішення суду першої інстанції від 23 квітня 2024 року.

ОСОБА_1 просить роз`яснити судове рішення шляхом розтлумачення змісту мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року на предмет того, чи були і ким порушені, невизнані або оспорені цивільні права та інтереси, за захистом яких він звернуся до суду цивільної юрисдикції із позовом, що належить до предмету судового розгляду у справі № 757/9503/19-ц.

Заява про виправлення описки у судовому рішенні обґрунтована тим, що у поданій апеляційній скарзі позивачем зазначалось, що підстави апеляційного оскарження полягають у розгляді справи № 757/9503/19-ц в суді першої інстанції неповноважним судом, до складу якого входив суддя, якому було заявлено відвід і заявлені ним підстави для відводу судді знайшли своє підтвердження у змісті оскаржуваних судових рішень. Крім того, судом допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення від 10 червня 2024 року, яке не відповідає завданням цивільного судочинства і суперечить принципам верховенства права.

Проте, в описовій частині постанови Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року вказано, що ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права й порушення норм процесуального права.

На думку заявника, є очевидним, що до підстав апеляційного оскарження не може входити довід позивача про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, оскільки в апеляційній скарзі позивач заперечує сам факт розгляду судом першої інстанції спору про його права, за захистом яких він звертався до суду. Одночасно вважає, що обставина наявності в описовій частині постанови суду апеляційної інстанції відомостей про доводи апеляційної скарги, яких він фактично не заявляв, не пов`язано з умислом колегії суддів перекрутити чи спотворити суть і зміст доводів апеляційної скарги і в такий спосіб порушити право ОСОБА_1 на визнання його правосуб`єктності у правовідносинах із судом апеляційної інстанції, оскільки, на його переконання, ця обставина пов`язана з опискою, яку допущено при наборі тексту вказаного судового рішення.

ОСОБА_1 просить внести виправлення до судового рішення, передбачивши вилучення із п`ятого абзацу третьої сторінки описової частини постанови Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року у справі № 757/9503/19-ц речення: «неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи».

Заява про ухвалення додаткового судового рішення аргументована тим, що в прохальній частині апеляційної скарги позивачем було заявлено вимогу про ухвалення Київським апеляційним судом постанови про скасування ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року про відмову у задоволенні його заяви про відвід судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Т.Г. у справі № 757/9503/19-ц, а також в ході проведених судових засіданнях у суді апеляційної інстанціїзазначалось, що вказана суддя, прагнучи приховати (тобто зробити неочевидним) свій намір ухвалити судове рішення відносно спору, якого позивач фактично не порушував у справі № 757/9503/19-ц, з метою не допустити спрямування судового процесу на встановлення об`єктивної істини відносно обставин справи, якими він обґрунтовує свій позов до Держави Україна, умисно обмежила його у можливості реалізувати свої процесуальні права.

Втім, у мотивувальній частині постанови Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року немає відомостей про мотиви, з яких суд апеляційної інстанції прийняв чи відхилив доводи позивача про невідповідність завданню цивільного судочинства мети, з якою суддя Ільєва Т.Г. вирішила не допустити сприяння з боку суду першої інстанції позивачеві в реалізації ним своїх процесуальних прав, та про невідповідність принципам верховенства права мотивів, які спонукали зазначену суддю спрямовувати судовий розгляд на вирішення спору, якого позивач фактично не порушував перед судом у справі № 757/9503/19-ц. У резолютивній частині постанови від 27 лютого 2025 року також немає відомостей про висновок суду апеляційної інстанції по суті вимоги позивача про скасування ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року про відмову у задоволенні заявленого відводу судді Ільєвій Т.Г. у справі № 757/9503/19-ц.

ОСОБА_1 просить ухвалити додаткову постанову Київського апеляційного суду за результатом судового розгляду вимоги його апеляційної скарги про скасування ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року про відмову у задоволенні заяви позивача про відвід судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Т.Г. у справі № 757/9503/19-ц.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанціїзаявник підтримав вимоги заяв про роз`яснення, про виправлення описки та про ухвалення додаткового судового рішення, посилаючись на викладені у них аргументи.

Прокурор Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону - Маліцька Ю.С. заперечувала проти задоволення поданих заяв з підстав їх необґрунтованості.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, тому на підставі частини другої статті 269, частини четвертої статті 270, частини третьої статті 271 ЦПК України колегія суддів вважає можливим розглянути заяви за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення заявника та прокурора в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, заявлені позовні вимоги, вимоги апеляційної скарги та зміст судового рішення апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що у задоволенні заяв слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 пред`явив в суді позов до Держави України в особі Міністерства юстиції України, в якому просив визнати факт завдання йому моральної і матеріальної шкоди внаслідок протиправної бездіяльності Військової прокуратури Київського гарнізону щодо її обов`язку забезпечити проведення ретельного і ефективного розслідування, яке б призвело до виявлення та покарання службових осіб, винних у порушенні його житлових прав, на захист яких ухвалено постанови Франківського районного суду міста Львова від 22 травня 2007 рокуу адміністративній справі № 2а-164/07 та Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2009 року у адміністративній справі № 2/44; стягнути із державного бюджету компенсацію за нанесену йому моральну і матеріальну шкоду шляхом покладання на Державну казначейську службу України обов`язку перерахувати на банківський рахунок (р/р НОМЕР_1 у Головному управлінні по місту Києву та Київській області, МФО 322669) грошову суму у розмірі 2 164 594 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим, орган державної влади, який діє від імені Держави Україна у спірних правовідносинах (відповідач) є помилково обраним, адже позовні вимоги фактично заявлені до Військової прокуратури Київського гарнізону, а позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами факт завдання йому, як матеріальної, так і моральної шкоди, а також наявність складу цивільного правопорушення в діях відповідача, тому його позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року залишено без змін.

Змінюючи вказане судове рішення в мотивувальній частині, апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, однак помилився щодо мотивів такого висновку, а саме в частині того, що Міністерство юстиції України як центральний орган виконавчої влади не може представляти Державу Україну у спірних правовідносинах.

Водночас, суд апеляційної інстанції погодився із висновками місцевого суду про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої ним жодним чином не обґрунтований. Так само позивачем не доведено факту наявності майнової шкоди, її розмір, причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і шкодою, що є його процесуальним обов`язком.

Щодо роз`яснення судового рішення

Згідно із частинами першою, другою статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Тлумачення статті 271 ЦПК України дозволяє стверджувати, що підставою для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання. Роз`яснення рішення - це більш повний, чіткий, ясний, зрозумілий виклад рішення, як правило його резолютивної частини, розуміння та сприйняття яких викликає труднощі. Якщо фактично ставиться питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

У поданій заяві про роз`яснення судового рішення ОСОБА_1 просить розтлумачити йому зміст мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року на предмет того, чи були і ким порушені, невизнані або оспорені його права та інтереси, за захистом яких він звернуся до суду із позовом, проте зазначені обставини не є належною підставою для роз`яснення судового рішення у розумінні положень статті 271 ЦПК України.

Роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового документа, який полягає в усуненні неясності судового акта. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Роз`яснюючи судове рішення, суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до суті рішення та не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових відомостей, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу та порядку його виконання, суд відмовляє у роз`ясненні рішення (див. ухвали Великої Палати Верховного Суду від 09 липня 2018 року у справі № 911/2050/16, від 29 серпня 2018 року у справі № 911/2050/16, від 14 травня 2019 року у справі № 904/2529/18).

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 233/3676/19 вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення».

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року у справі № 757/9503/19-ц, яка стосується наявного між сторонами спору по суті пред`явлених позовних вимог про відшкодування шкоди, суд апеляційної зазначив, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, правильно застосувавши норми права матеріального права і оцінивши наявні докази в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю, оскільки матеріали справи не містять відомостей, а позивачем не доведено, що відносно нього з боку Держави Україна в особі Військової прокуратури Київського гарнізону у рамках кримінального провадження № 0000102 від 15 травня 2017 року були вчинені неправомірні дії, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із завданням йому шкоди. При цьому місцевий суд вірно виходив з того, що факти скасування в порядку КПК України процесуальних рішень слідчого, зокрема, постанови про закриття вказаного кримінального провадження, не свідчать про завдання позивачу шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1166, 1167, 1174 ЦК України.

Отже, зі змісту заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року та поставлених у ній питань убачається, що вони фактично стосуються роз`яснення мотивів ухваленого судом апеляційної інстанції рішення і направлені на зміну (спотворення) зроблених судом висновків щодо недоведеності позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої неефективним розслідуванням у кримінальному провадженні, що виходить за межі правового регулювання статті 271 ЦПК України.

Наведені у заяві про роз`яснення судового рішення обставини не містять визначених процесуальним законом підстав для його додаткового роз`яснення, зміст мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року про відмову в задоволенні позову у справі № 757/9503/19-ц не допускає декількох варіантів тлумачення, є зрозумілим для будь-якого стороннього спостерігача (читача).

З огляду на вищевикладене, відсутні підстави для роз'яснення судового рішення в порядку, передбаченому статтею 271 ЦПК України.

Щодо виправлення описки у судовому рішенні

Відповідно до частини першої статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Положення вказаної статті передбачає можливість після ухвалення судового рішення у справі усунути в ньому помилки технічного (неюридичного) характеру - описки та очевидні арифметичні помилки.

Таким чином, описка трактується як явна неточність або незрозуміле формулювання.

Диспозиція статті 269 ЦПК України не дозволяє під виглядом виправлення недоліків судового рішення вносити будь-які зміни до його змісту, зокрема змінювати висновки та мотиви ухваленого судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 300/765/15-ц зроблено правовий висновок, що судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу. Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення. Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його прав осудності.

У цій справі заявник просить внести виправлення до судового рішення апеляційної інстанції, вилучивши із його описової частини речення про одну із підстав апеляційного оскарження та скасування рішення суду першої інстанції, а саме: неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

Київський апеляційний суд в описовій частині постанови від 27 лютого 2025 року у справі № 757/9503/19-ц узагальнено вказав викладені позивачем підстави апеляційного оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року - неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, що відповідає змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 та узгоджується із положеннями частини першої статті 376 ЦПК України, які визначають підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Відсутність викладення підстав апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції саме у тій формі, змісту та повноти, які викладені ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, жодним чином не вплинуло на зміст постанови Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року змінено шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, оскільки суд апеляційної інстанції визнав апеляційну скаргу обґрунтованою лише в частині визначеного позивачем суб`єктного складу учасників справи.

Подібні висновки викладені й Верховним Судом в ухвалах від 13 листопада 2023 року у справах № 757/38297/21-ц та № 757/48185/21 за заявами ОСОБА_1 про виправлення описок у судових рішеннях.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що зазначені заявником обставини не є опискою, в тому числі технічною у розумінні статті 269 ЦПК України, а отже підстави для задоволення заяви про внесення виправлень у судове рішення відсутні.

Щодо ухвалення додаткового судового рішення

Частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Тобто, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є не вирішення судом певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення (пункт 1 частини першої статті 270 ЦПК України).

При цьому додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених законом, і воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 зазначено, що: «за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі».

ОСОБА_1 у своїй заяві порушує питання про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 757/9503/19-ц, посилаючись на те, що Київський апеляційний суд за результатом розгляду його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у постанові від 27 лютого 2025 року не вирішив заявлену вимогу про скасування ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про відвід судді Ільєвій Т.Г.

За змістом частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

У частині першій статті 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. В цьому переліку відсутня така ухвала як ухвала про відмову у задоволенні заявленого відводу судді, яка постановляється у порядку, визначеному статтею 40 ЦПК України.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду(частина друга статті 353 ЦПК України).

Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац 5 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про відвід головуючого судді не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення. Тобто, оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду по суті спору.

Зазначена особливість ухвали про відмову у задоволенні відводу судді полягає у тому, що вона постановляється до ухвалення рішення суду по суті спору, а тому її можливо оскаржити в апеляційному порядку одночасно з оскарженням такого рішення суду, що також встановлено у пункті 2 частини третьої статті 376 ЦПК України, яким визначено, що обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, яке полягає в тому, що в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою.

Зі змісту постанови Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року вбачається, що суд апеляційної інстанції перевірив заперечення ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва 23 квітня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про відвід головуючого-судді Ільєвої Т.Г. у справі № 757/9503/19-ц та визнав, що його посилання не свідчили про наявність підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України, для відводу судді Ільєвої Т.Г. від розгляду даної справи, а фактично зводилися до його незгоди процесуальними рішенням суду тарезультатом розгляду його клопотань, які були заявлені в ході судового провадження у справі № 757/9503/19-ц, що в силу вимог частини четвертої статті 36 ЦПК України не могло бути належною і достатньою підставою для відводу судді.

З огляду на це, суд апеляційної інстанції вважав, що немає підстави скасовувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 376 ЦПК України, а саме якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими.

Таким чином, заперечення позивача на ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про відвід судді, які були зазначені в апеляційній скарзі на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року, були вирішені у постанові Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 270 ЦПК України, для ухвалення додаткового судового рішення в частині вирішення вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про відвід судді Ільєвої Т.Г., оскільки ця вимога уже була вирішена при ухваленні судового рішення по суті спору.

Інші доводи заяви про ухвалення додаткового судового рішення зводяться до незгоди заявника із ухваленим судовим рішенням по суті, що не відповідає вимогам частини першої статті 270 ЦПК України та роз`ясненням, які містяться у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 № «Про судове рішення у цивільній справі». Апеляційним судом у своїй постанові не було допущено недоліків, які можуть бути виправлені ухваленням додаткового судового рішення, а порушені заявником питання можуть змінити суть прийнятої постанови про зміну рішення суду першої інстанції, що є неприпустимо.

Висновки за результатами розгляду заяв

За таких обставин доводи заяв ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення, про виправлення описки у судовому рішенні та про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 757/9503/19-ц за його позовом до Держави України в особі Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб: Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, є необґрунтованими та не відповідають положенням статей 269 - 271 ЦПК України, тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись статями 269 - 271, 368, 381 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяв ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення, про виправлення описки у судовому рішенні та про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 757/9503/19-ц відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 травня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній