Справа №463/4354/25
Провадження №2/463/1515/25
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

15 травня 2025 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Білоус Ю.Б., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 (ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до РЕЛІГІЙНА ОРГАНІЗАЦІЯ ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ СОЮЗ ЦЕРКОВ ЄВАНГЕЛЬСЬКИХ ХРИСТИЯН-БАПТИСТІВ (ел. пошта , адреса м. Київ, вул. Льва Толстого, 3-Б, ), РЕЛІГІЙНА ОРГАНІЗАЦІЯ "ЛЬВІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ ОБ`ЄДНАННЯ ЦЕРКОВ ЄВАНГЕЛЬСЬКИХ ХРИСТИЯНБАПТИСТІВ" (ел. пошта , адреса м. Львів, вул. Зелена, 11б, 79005, ), третьої особи: СЕКРЕТАРІАТ УПОВНОВАЖЕНОГО ВЕРХОВНОЇ РАДИ УКРАЇНИ З ПРАВ ЛЮДИНИ (ел. пошта , адреса м. Київ, вул. Інститутська, 21/8, ) про визнання бездіяльності протиправної, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання бездіяльності протиправної.

Просить суд:

Визнати протиправною бездіяльність релігійної організації ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ СОЮЗ ЦЕРКОВ ЄВАНГЕЛЬСЬКИХ ХРИСТИЯН-БАПТИСТІВ в межах розгляду звернення від 13 квітня 2025 року та зобов`язати розглянути звернення з дотриманням вимог ЗУ Про звернення громадян.

Визнати протиправною бездіяльність релігійної організації "Львівське обласне об`єднання церков євангельських християн-баптистів" в межах розгляду звернення від 13 квітня 2025 року та зобов`язати розглянути звернення з дотриманням вимог ЗУ Про звернення громадян.

Винести окрему ухвалу суду та зобов`язати третю особу - СЕКРЕТАРІАТ УПОВНОВАЖЕНОГО ВЕРХОВНОЇ РАДИ УКРАЇНИ З ПРАВ ЛЮДИНИ притягнути до відповідальності обох відповідальних осіб відповідачів до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 212-3 КУпАП, а саме за фактом незаконної відмови у прийнятті та розгляді звернення, іншого порушення ЗУ Про звернення громадян - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування вказаної позовної заяви зазначає про те, що 13 квітня 2025 року звернувся з електронним зверненням до двох релігійних організацій. Станом на 11 травня 2025 року не отримав інформації щодо результатів розгляду звернення. Відповідно до ст. 20 ЗУ Про звернення громадян Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Зазначив, що намагався врегулювати спір в досудовому порядку, в тому числі контактував в телефонному режимі представника ВСЦ ЄХБ - Кондора Володимира Васильовича виконавчого секретаря ВСЦ ЄХБ, але він у телефонному режимі повідомив, що його звернення не будуть розглядатися. Також намагався контактувати керівника ЛООЦ ЄХБ Боднара Олега Никодимовича, але він також відмовився розглядати його звернення.

Оглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали суддя приходить до висновку, що у відкритті провадження за справою слід відмовити виходячи з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 124 Конституції Українизакріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. З поділу системи судів загальної юрисдикції за принципом спеціалізації пов`язане поняття цивільної юрисдикції, яку розуміють як компетенцію суду вирішувати справи в порядку цивільного судочинства.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їхнього відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства; суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Пунктом 1 та абзацом другим пункту 2 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

За правилами ч. 1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, а також з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Ознаками справи адміністративної юрисдикції є особливий суб`єктний склад публічно-правового спору, участь суб`єкта владних повноважень, суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Виходячи із змісту позову, суть спірних правовідносин зводиться до того, що, на думку позивача, відповідачі в порушення ст. ст.15,19,20 Закону України «Про звернення громадян» у встановлений строк не розглянули та не надали відповідь на звернення від 13.04.2025.

Отже, визначаючись щодо юрисдикції даного спору слід визначити правову природу спірних правовідносин, правовий статус відповідачів, включаючи його повноваження в цих відносинах, та предмет оскарження.

Згідно ст. 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону заява (клопотання) звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Статтею 4 Закону № 393/96-ВР передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до ч. 1ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Як свідчать матеріали справи, спірні правовідносин виникли у зв`язку з ненаданням відповідачами релігійними організаціями, як суб`єктами уповноваженими на розгляд відповідного звернення в порядку Закону України «Про звернення громадян», відповіді на звернення позивача, тому предметом спору в цій справі є визнання протиправною бездіяльності відповідачів, яка пов`язана з ненаданням відповіді відповідно до Закону України «Про звернення громадян», яка підпадає під ознаки публічно-правового спору.

Отже, цей спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини не мають цивільно-правового характеру.

Зважаючи на те, що вказаний спір виник не із приватно-правових відносин, а тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

А тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1частини першої статті 186ЦПК України, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Поряд із цим, на виконання вимог ч.5 ст.186 ЦПК України суддя вважає за необхідне роз`яснити позивачу його право звернутись за захистом своїх прав із зазначеними вимогами в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, суддя,

постановив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 (ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до РЕЛІГІЙНА ОРГАНІЗАЦІЯ ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ СОЮЗ ЦЕРКОВ ЄВАНГЕЛЬСЬКИХ ХРИСТИЯН-БАПТИСТІВ (ел. пошта , адреса м. Київ, вул. Льва Толстого, 3-Б, ), РЕЛІГІЙНА ОРГАНІЗАЦІЯ "ЛЬВІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ ОБ`ЄДНАННЯ ЦЕРКОВ ЄВАНГЕЛЬСЬКИХ ХРИСТИЯНБАПТИСТІВ" (ел. пошта , адреса м. Львів, вул. Зелена, 11б, 79005, ), третьої особи: СЕКРЕТАРІАТ УПОВНОВАЖЕНОГО ВЕРХОВНОЇ РАДИ УКРАЇНИ З ПРАВ ЛЮДИНИ (ел. пошта , адреса м. Київ, вул. Інститутська, 21/8, ) про визнання бездіяльності протиправної.

Роз`яснити позивачу право звернутись із зазначеними вимогами в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України.

Суддя: Білоус Ю.Б.