Справа №701/171/25
Номер провадження2/701/174/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - Костенка А. І.

за участю секретаря - Брітан О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

На підставу своїх вимог спирається на те, що позивач є власником земельної ділянки площею 2,8172 га з кадастровим номером :03:001:0145, яка розташована в межах с. Харківка Маньківської ОТГ Уманського району. Право власності на земельну ділянку набуто на підставі договору дарування від 22.02.2023, який укладено між позивачем та матір`ю позивача - ОСОБА_4 , про що зроблено запис в ДРРП, номер відомостей про речове право - 49332739. Після набуття права власності на земельну ділянку позивачу стало відомо, що на даний час вона перебуває у користуванні ОСОБА_3 . З метою встановлення підстави користування ОСОБА_3 , належною позивачу земельною ділянкою позивач звернулась до відповідача із відповідним листом та із вимогою про повернення земельної ділянки. У відповідь на вказаний лист відповідач повідомив позивача, що користується земельною ділянкою на підставі договору оренди, укладеного між ним та ОСОБА_4 04.12.2012 строком на 20 років та надіслав копію вказаного договору оренди. Як вбачається із договору оренди від 04.12.2012, договір підписаний ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , та наявний запис про реєстрацію договору оренди у державному реєстрі земель 25.12.2012 за № 04633. З метою підтвердження дійсності реєстрації договору оренди позивачем до ГУ Держгеокадастру в Черкаській області було направлено відповідний запит щодо надання копії аркушів Книги запису державної реєстрації договорів оренди щодо здійснення державної реєстрації договорів оренди. Як вбачається із відповіді ГУ Держгеокадастру в Черкаській області від 27.01.2025 відповідно до інформації, наявною у відділі № 3 Управління забезпечення державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру в Черкаській області Книги реєстрації державних актів на право приватної власності на землю, Книги реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі було закрито 31.12.2010, останній запис було зроблено 20.12.2010. Та на підтвердження надано копію останнього аркушу вказаної Книги реєстрації. За таких обставин, підписаний між відповідачем та ОСОБА_4 , договір, є неукладеним, а користування відповідачем належною позивачу на праві власності земельною ділянкою є неправомірним, що і змусило представника позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

01 квітня 2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позов не визнає повністю та просить в задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. Позивач не оспорює факт підписання договору оренди землі від 04.12.2012 року. Протягом всього періоду дії, договір виконувався. Попередній орендодавець отримував орендну плату по 2023 рік включно, в 2024 році орендну плату отримав новий орендодавець. Договір оренди землі містить підпис та прізвище особи, яка здійснила державну реєстрацію договору та печатку органу Держгеокадастру, що спростовує твердження позивача про те, що договір не зареєстрований. Спірний договір оренди землі фактично виконується обома сторонами. Попередній та новий орендодавець отримують орендну плату, а орендар користується земельною ділянкою, тому такий договір не можна вважати неукладеним. Відповідач користується спірною земельною ділянкою правомірно.

15 квітня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якого представник позивача вважає, що доводи викладені у відзиві на позов є безпідставними, виходячи з наступного. При укладенні договору до 01.01.2013 державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок регулювалась приписами Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 № 174 (далі Тимчасовий порядок № 174). Згідно з п. 4.2. Тимчасового порядку № 174 державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації. Наданий відповідачем Договір про оренду землі датований 04.12.2012, тобто до 01.01.2013 та до введення в дію Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Відтак в даному випадку застосовуються положення Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. З дня введення в дію Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» статтю 20 Закону України «Про оренду землі» виключено. Окрім того, норма ч. 3 ст. 640 ЦК України, якою передбачалось, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації, викладена в новій редакції «Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.» Відсутність запису про державну реєстрацію договору оренди у Книзі реєстрації договорів оренди свідчить про неукладення такого договору. В свою чергу наявність запису на самому договорі не може бути допустимим доказом проведення реєстрації договору оренди, оскільки достовірно відомо про відсутність такого запису, про що зазначено вище. Належними доказами сплати орендної плати за користування земельними ділянками можуть бути видатковий касовий ордер, виписаний орендарем та підписаний орендодавцем; видаткова накладна, підписана сторонами, а відомості із податкової звітності можуть бути доказом лише в сукупності із ними. Тому надані у відзиві на позов докази щодо ніби то сплати попередньому власнику орендної плати є неналежними доказами та не підтверджують факту такої плати. Дійсно у листопаді 2024 року позивачка отримала переказ коштів в сумі 20 000 грн., від відповідача. Разом з тим, позивачка і відповідач є рідними сестрою і братом. Наразі ОСОБА_1 , доглядає та утримує хворого батька, а кошти, які надійшли від відповідача, вона сприйняла як допомогу батькам. Із відзиву на позов стало відомо, що відповідач вважає, що вказані кошти є орендною платою, тому 07.04.2025 кошти в сумі 20 000 грн., повернуто відповідачу як помилково сплачені. Водночас, беручи до уваги що ОСОБА_1 , є власником спірної земельної ділянки з 2023 року, то за вказаний рік будь-якої сплати коштів за користування земельною ділянкою їй сплачено не було, що в свою чергу свідчить про намагання з боку відповідача створити видимість наявності дійсних орендних відносин. У 2024 році на адресу попередньої власниці земельної ділянки ОСОБА_4 , надійшла квитанція про сплату податку на землю в сумі 879,9 грн., який було сплачено позивачкою, що також свідчить про відсутність факту орендних відносин, про що наголошує у своєму відзиві на позов сторона відповідача. Беручи до уваги викладене, представник позивача просить суд не брати до уваги доводи, викладені у відзиві на позов, а позовні вимоги задовільнити в повному обсязі.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задоволити.

Представник відповідач в судовому засіданні позов не визнала повністю та просила відмовити у його задоволенні з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 2,8172 га з кадастровим номером :03:001:0145, яка розташована в межах с. Харківка Маньківської ОТГ Уманського району. Право власності на земельну ділянку набуто на підставі договору дарування від 22.02.2023, який укладено між позивачем та матір`ю позивача - ОСОБА_4 , про що зроблено запис в ДРРП, номер відомостей про речове право - 49332739. На даний час земельна ділянка перебуває у користуванні ОСОБА_3 на підставі договору оренди, укладеного між ним та ОСОБА_4 04.12.2012 строком на 20 років. З метою підтвердження дійсності реєстрації договору оренди позивачем до ГУ Держгеокадастру в Черкаській області було направлено відповідний запит щодо надання копії аркушів Книги запису державної реєстрації договорів оренди щодо здійснення державної реєстрації договорів оренди. Як вбачається із відповіді ГУ Держгеокадастру в Черкаській області від 27.01.2025 відповідно до інформації, наявною у відділі № 3 Управління забезпечення державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру в Черкаській області Книги реєстрації державних актів на право приватної власності на землю, Книги реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі було закрито 31.12.2010, останній запис було зроблено 20.12.2010.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

У частині першій статті 251 ЦК України строк визначено як певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином чи рішенням суду (частина третя статті 251 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України.

Згідно із частиною третьою статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тому вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Тобто сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання.

У статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються спеціальним законом.

На час підписання договору оренди, 04 грудня 2012 року, частина друга статті 124 ЗК України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

У частині другій статті 125 ЗК України вказано, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Вимога про те, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону, передбачена у частині другій статті 126 ЗК України.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон "Про оренду землі" (далі Закон № 161-XIV) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

У статті 13 Закону № 161-XIV надано визначення договору оренди землі. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 цього Закону № 161-XIV).

Згідно зі статтею 18 Закону № 161-XIV договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 20 Закону № 161-XIV передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України. Вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним. Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі.

Права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як передбачено статтями 18, 20 Закону № 161-XIV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Верховний Суд України вказував, що поняття «момент укладення договору» та «момент набрання чинності договором оренди земельної ділянки» різняться змістовим наповненням, а також можуть відрізнятися у часі, про що зазначено і у мотивувальних частинах постанов від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13) та від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15-ц (провадження № 6-643цс16).

У ЦК України передбачено як визначення строку, так і початку перебігу строку та його закінчення.

Статтею 252 ЦК України вказано, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 253 ЦК України).

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина перша статті 254 ЦК України).

Переважна більшість правовідносин, які урегульовані нормами цивільного законодавства, є відносинами, у яких забезпечується правомірна поведінка їх суб`єктів та нормальна реалізація ними суб`єктивних прав і виконання суб`єктивних обов`язків.

Тому і строки у таких правовідносинах є строками здійснення суб`єктивних цивільних прав та виконання обов`язків.

Це загальне правило закріплено у статті 631 ЦК України, зокрема що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Разом з тим у частині третій вказаної статті обумовлено, що сторони можуть установити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Момент укладення договору передбачений у статті 640 ЦК України і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства.

У спеціальному Законі № 161-XIV вказано, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18).

Можна зробити висновок, що сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства.

Разом з тим якщо сторони не вказали про час (термін, календарну дату, подію) початку перебігу та закінчення строку договору, діють загальні правила, передбачені спеціальним Законом № 161-XIV, який прямо встановлював, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації.

Отже, для визначення початку перебігу та закінчення строку дії саме цього договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.

Такі висновки щодо набрання чинності договором оренди земельної ділянки зроблено у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15-ц (провадження № 6-643цс16), у мотивувальній частині якої міститься роз`яснення аналогічного розуміння правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13).

Метою укладення будь-якого цивільного правочину є отримання певних правових наслідків через реалізацію сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Правочин, укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, є фіктивним.

Разом з тим реалізувати свої суб`єктивні права та обов`язки сторони договору оренди земельної ділянки можуть лише після державної реєстрації такого договору.

Суд бере до уваги, що відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України, у редакції, яка була чинною на час укладення договору оренди земельної ділянки, визначено момент, коли договір, який підлягав державній реєстрації, є укладеним, а саме: договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (частина друга статті 631 ЦК України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини третьої статті 640 ЦК України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше, відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України.

У постановах від 07 червня 2017 року у справі № 634/769/15-ц (провадження № 6-872цс17), від 18 січня 2017 року у справі № 532/129/16-ц (провадження № 6-2777цс16) та від 13 грудня 2013 року у справі № 1106/2791/2012 (провадження № 6-127цс13) Верховний Суд України звернув увагу на ситуацію, коли у договорах оренди сторони не вказали календарного терміну початку перебігу строку договору оренди, однак зауважили, що договір набирає чинності з моменту його державної реєстрації. У цих постановах Верховний Суд України зробив висновок, що моментом початку строку дії договору є саме набрання ним чинності.

У постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13) Верховний Суд України зробив висновок, що моментом укладення договору оренди земельної ділянки є момент, коли сторони, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами. Однак указав, що цивільні права та обов`язки, тобто чинність, договір набуває після його державної реєстрації.

Судом встановлено, що перший власник земельної ділянки ОСОБА_4 як орендодавець та пп "Рашевський" як орендар підписали договір оренди земельної ділянки 04 грудня 2012 року.

При цьому сторони узгодили у пункті 8 договору строк його дії - 20 років, у пункті 20 передбачили, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 10 денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її (строк) приймання-передачі, та у пункті 43 визначили, що цей договір набирає чинності після підписання його сторонами та його державної реєстрації.

Отже, момент укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору.

Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договору його текст не містить.

З договору оренди вбачається, що він зареєстрований 25 грудня 2012 року Відділом Держкомзему у Маньківському районі Черкаської області. Проте, згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 27.01.2025 року № С-64/0-119/6-25 вбачається, що до інформації наявної у Відділі № 3 Управліня забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Книги державних актів на право приватної власності на землю, Книги реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі було закрито 31.12.2010 року, останній запис було зроблено 20.12.2010 року, тому надати запитувану інформацію не має можливості. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 414066195 від 19.02.2025 року, відомості про державну реєстрацію іншого речового права відсутні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що договір оренди землі від 04 грудня 2012 року у встановленому законом порядку зареєстрований не був, а тому договір не набув чинності.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих представником позивача достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає суду змогу дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обґрунтоване рішення по суті спору, тому заявлені вимоги підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 76 - 82, 223, 258, 259, 264-265, 268, 354, 355, 363 ЦПК України, ст. ст. 6, 202, 210, 251, 252, 254, 627, 631, 638, 640, 792 ЦК України, ст. ст. 125, 126 ЗК України, ст. ст. 13, 14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задоволити.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрованій та жительці АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), перешкоди у користуванні належній їй на праві власності земельною ділянкою площею 2,8172 га з кадастровим номером :03:001:0145.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрованого та жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрованій та жительці АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), земельну ділянку площею 2,8172 га з кадастровим номером :03:001:0145.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду впродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Повний текст рішення проголошено 16.05.2025 року.

Суддя А. І. Костенко