КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2546/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів - Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Мамаєва Дмитра Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Савицького О. А.

від 09 серпня 2024 року

у цивільній справі № 761/28897/24 Шевченківського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України»

про визнання майнових прав,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду, адвокат Мамаєв Д. Ю., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду до іншого складу.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що до матеріалів справи ним було додано договір про надання правової допомоги від 12.01.2023, як документ, який підтверджує повноваження адвоката на надання правової допомоги позивачу, а також копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Вважає висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають конституційному принципу верховенства права в аспекті вимоги юридичної визначеності нормативно-правових актів та є неприйнятними.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги звертає увагу на норми Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», якими регламентовано вичерпний перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката.

Зазначає, що до матеріалів справи представником позивача - адвокатом Мамаєвим Д. Ю. надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Підстава: рішення Ради адвокатів міста Києва від 14.06.2018 № 14. Вважає, що за відсутності доказів припинення права адвоката Мамаєва Д. Ю. на заняття адвокатською діяльністю, не внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України про це, не може слугувати достатньою підставою для сумніву щодо права Мамаєва Д. Ю. здійснювати адвокатську діяльність.

Вважає, що суд першої інстанції застосував надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви, що в свою чергу є порушенням права на справедливий судових захист.

09 листопада 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «ВКФ Фарби України» - адвоката Мороз С. С., в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги щодо обмеження у праві доступу до правосуддя та надмірного формалізму, представник відповідача зазначала те, що належна перевірка повноважень представника позивача є обов`язковою передумовою відкриття провадження та судового розгляду в цілому, а відсутність у представника повноважень на представлення інтересів, зокрема позивача, унеможливлює пред`явлення позову останнім взагалі. Тому представник відповідача вважає, що перевірка позовної заяви та документів не є проявом надмірного формалізму, а є виконання судом приписів процесуального закону.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги представник відповідача також вказувала на те, що наданий представником позивача ордер є таким, що не відповідає затвердженій формі, що є достатньою та окремою підставою для повернення позовної заяви, адже повноваження адвоката мають бути підтверджені ордером встановленої форми, а не будь-яким документом із написом «Ордер на надання правничої (правової) допомоги».

Також представник відповідача вважає, що позивач ОСОБА_1 не зазнала жодних негативних наслідків за результатом постановлення оскаржуваної ухвали, оскільки не позбавлена права на повторне звернення до суду із цим позовом, а отже доводи про позбавлення останньої доступу до правосуддя є помилковими.

За правилом п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. п. 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з цим, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду від 09 серпня 2024 року в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітами про доставку до електронних кабінетів адвоката Мамаєва Д. Ю., ОСОБА_1 та ТОВ «ВКФ Фарби України».

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 через свого представника Мамаєва Д. Ю. звернулася до суду з позовом про визнання майнових прав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції посилався на те, що представником позивача не додано до матеріалів справи ордер, який відповідає вимогам ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», а також Положенню про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затверджене рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36 (з наступними змінами і доповненнями) або довіреності дійсної на момент подання позовної заяви.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

У частині четвертій статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (частина сьома статті 177 ЦПК України).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій (статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» випливає, що ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 КК України).

Схожі за змістом правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі№ П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18), в постановах Верховного Суду від 03 серпня 2020 року у справі № 428/3851/19, від 12 липня 2021 року у справі № 750/7902/20-ц).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. У цивільному судочинстві повноваження адвоката як представника можуть підтверджуватися довіреністю або ордером, які видаються на підставі договору відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер видається адвокатом (адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням) у письмовій (електронній) формі та повинен містити підпис адвоката (електронний підпис). Тобто, ордер по суті є заявою самого адвоката про наявність у нього повноважень на представництво інтересів іншої особи на підставі укладеного з нею договору про надання правничої допомоги.

Відсутність у частині четвертій статті 62 ЦПК України вказівки на договір про надання правничої допомоги зовсім не виключає права адвоката підтвердити такі повноваження безпосередньо договором про надання правничої допомоги, який згідно з частиною першою і змістом частини третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у системному зв`язку одночасно і є тим документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги.

За відсутності відомостей, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю визнане у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, припинення (зупинення) права на заняття адвокатською діяльністю, у суду немає підстав ставити під сумнів статус представника учасника справи як адвоката.

Такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20 січня 2025 року у справі № 761/5870/24 (провадження № 61-5803сво24).

У справі, яка переглядається, до позовної заяви від імені ОСОБА_1 адвокат Мамаєв Д. Ю., крім ордера додав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6127, що видане 12 липня 2018 року на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 14 червня 2018 року № 14, а також копію Договору про надання правової допомоги №116/3/ШК від 11 серпня 2023 року.

Указане свідоцтво не припинено, його адвокатська діяльність не зупинена.

За відсутності відомостей про припинення права адвоката Мамаєва Д. Ю., зважаючи на поданий до позовної заяви договір про надання правничої допомоги, у суду першої інстанції не було підстав піддавати сумніву право такого адвоката здійснювати адвокатську діяльність у порядку, визначеному Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»та представництво ОСОБА_1 у даній справі.

Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у своїй апеляційній скарзі представник позивача просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити для розгляду до суду першої інстанції до іншого складу. Разом з тим, пунктом 6 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено лише те, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, помилкова ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2024 року про повернення позовної заяви підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Мамаєва Дмитра Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2024 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко