Номер провадження № 2/521/955/25
РІШЕННЯ

іМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Шевчук Н.О.,

секретаря судового засідання: Жекової А.О.

за участю представників учасників, учасників справи:

від ОСОБА_1 не з`явилася;

від ОСОБА_2 не з`явилася;

від Міністерства оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомо), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви.

У серпні 2024 року до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Міністерство оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладання шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, понад п`ять років, у період з 2018 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач наголосила, що вона у кінці 2018 року познайомилася з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та вони почали проживати з ним за місцем реєстрації та проживання однією сім`єю як чоловік та дружина у с. Чорнянка Херсонської області. Водночас, з початком повномасштабного вторгнення позивач та ОСОБА_3 переїхали до м. Одеси, де почали спільно проживати в орендованій квартирі, вели спільний побут, відпочивали, мали спільних друзів, 13.09.2023 року за спільні кошти придбали автомобіль марки «Нyundai» модель «Sonata», який оформили на ОСОБА_3 .

Як вказано позивачем, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 загинув, боронячи державу в лавах ЗСУ.

За доводами позивача, вона за власні кошти організувала поминальний обід, похованням в більшій частині займалася Військова частина НОМЕР_2 , в якій ОСОБА_3 проходив військову службу на посаді начальника штабу першого заступника командира другого зенітно-ракетного дивізіону військової частини.

Позивач вказала, що на початку липня 2024 року їй зателефонувала відповідачка ОСОБА_2 - мати ОСОБА_3 та повідомила, що вона разом із його рідним братом ОСОБА_4 та своїм чоловіком виїхали з окупації та прибули до міста Одеси. В той же день позивачка зустрілася з відповідачкою, віддала особисті речі ОСОБА_3 про повернення яких просила його мати та оригінал свідоцтва про смерть, медалі та нагороди.

За твердженнями позивача, через деякий час їй знову зателефонувала відповідачка та повідомила про те, що вона є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті сина, а відтак автомобіль марки «Нyundai Sonata» залишиться їй, і позивач найближчим часом має віддати їй документи та ключі.

Позивачка вказала, що встановлення факту проживання однією сім`єю надасть їй змогу впорядкувати питання щодо набуття її прав на вказаний період як дружини, в тому числі щодо прав на спадкування.

Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 21.08.2024 року у справі №521/13077/24 було відкрито провадження, вирішено розгляд проводити в порядку загального позовного провадження, справу призначено до судового розгляду в підготовчому судовому засіданні.

06.09.2024 року до Малиновського районного суду міста Одеси від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про виклик свідків для допиту (вх. №4922).

Також 06.09.2024 року за вх. № 49220 до Малиновського районного суду міста Одеси від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів з Херсонського державного університету та Національного університету «Одеська юридична академія».

06.09.2024 року від представника відповідача у даній справі до Малиновського районного суду міста Одеси надійшов відзив на позовну заяву (вх.№49219), у якому представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу - в повному обсязі. Відзив судом долучено до матеріалів цивільної справи.

Зокрема, за доводами відзиву представник відповідача вказала, що вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з того, що з 2020 року ОСОБА_3 перебував у відносинах з позивачем та між ними були взаємні почуття симпатії та закоханості, які притаманні парубку та дівчині, тобто вони «зустрічались», але вони не проживали разом як чоловік та дружина, не мали спільних прав та обов`язків та не вели спільний побут, як стверджує позивач.

За твердженнями відповідача, яка посилається на судову практику у подібних спорах, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявність між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

Водночас, як стверджує відповідач, докази надані позивачем до суду є неналежними та недопустимими та не можуть бути підставою для встановлення факту, що нею доводиться, оскільки, по-перше, ОСОБА_3 народився та постійно проживав у селі Чорнянка Каховського району Херсонської області до ІНФОРМАЦІЯ_4 та, в подальшому, як стверджує відповідач, 14.11.2017 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу за призовом осіб офіцерського складу в ЗСУ, після чого з 21.10.2019 року він був прийнятий на військову службу за контрактом.

По друге, як вказано відповідачем, 21.10.2021 року син відповідачки звільнився з військової служби, яку проходив у м. Херсоні.

Відтак, на переконання відповідача, неправдивими є твердження позивача про те, що вона почала проживати з ОСОБА_3 однією сім`єю з кінця 2018 року у селі Чорнянка, а потім з березня 2021 року в місті Одесі.

За твердженнями відповідача, після звільнення з військової служби 21.10.2021 року син повернувся до свого постійного місця мешкання в село Чорнянка Каховського району Херсонської області, де 27.10.2021 року став на облік по безробіттю у Каховському міськрайонному центрі зайнятості, на якому перебував до 01.12.2021 року.

Так, як зазначено відповідачем, її син дійсно періодично виїжджав до міста Одеси на декілька днів для зустрічей з позивачем, останній раз він поїхав до міста Одеси 19.02.2022 року і повинен був повернутися додому, проте почалось повномасштабне вторгнення і ОСОБА_3 вступив до лав ЗСУ та став на захист своєї держави.

Як вказала відповідачка, відповідно до Наказу від 26.02.2022 року №46 ОСОБА_3 був призваний на військову службу та призначений на посаду командира стартового взводу стартової батареї другого дивізіону Військової частини НОМЕР_2 , де він проходив службу по день загибелі.

При цьому, відповідач вказала, що Військова частина НОМЕР_2 дислокується за адресою: АДРЕСА_4 .

Таким чином, на переконання відповідача, з 26.02.2022 року по день смерті, її син постійно перебував на військовій службі в Одеській області, а тому ніяким чином не міг у зазначений позивачкою період часу проживати спільно з позивачем у місті Одесі, як остання зазначає в позові.

Разом з тим, відповідач вважає, що сама позивач не могла проживати з 2018 року по 2021 рік у селі Чорнянка оскільки у зазначений період часу навчалася у ВНЗ «Херсонський державний університет» у місті Херсоні на денній формі навчання, а потім дійсно переїхала до міста Одеси для продовження навчання в Національному університеті «Одеська юридична академія» також на денній формі навчання.

Окрім наведеного, як зазначає відповідач, надані позивачем договори оренди житлового приміщення на підтвердження спільного з нею проживання сина відповідачки, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вказані договори є абсолютно ідентичними, не містять підпису ОСОБА_3 як члена родини орендаря, що дає підстави вважати про те, що вказані договори оренди штучно створені позивачем.

На переконання відповідача, не заслуговують на увагу і інші надані позивачем письмові докази у справі, оскільки такі письмові докази не підтверджують ані обговорення між позивачем та ОСОБА_3 побутових питань, ані спільного бюджету, витрат, придбання майна, планів на спільне майбутнє.

При цьому, як вказала відповідачка, можливі показання свідків та фотознімки у даному разі, які наявні в матеріалах справи, можуть підтверджувати лише факт спільного проведення часу позивача з сином відповідачки, а не наявність між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, спільний бюджет, спільні витрати.

Окрім того, представник відповідача вказала, що особисто син відповідача не вважав позивачку своєю дружиною, що вбачається з того, що за місцем служби ним не було подано жодних відомостей про те, що в складі його сім`ї є позивач, тобто ОСОБА_3 не вносилось жодних відомостей до особової справи щодо наявності в нього цивільної дружини ОСОБА_1 , оскільки ним зазначено було як склад сім`ї: мати ОСОБА_2 та брат ОСОБА_4 .

30.09.2024 року до Малиновського районного суду від позивача надійшла заява про виклик свідків (вх. № 556084).

Також, 30.09.2024 року до Малиновського районного суду міста Одеси від позивача надійшли заперечення на відзив (вх. №556080), у яких позивачка просила долучити до матеріалів справи та врахувати при прийнятті рішення по справі відповідні заперечення. Заперечення долучено судом до матеріалів цивільної справи.

Зокрема, за доводами заперечення на відзив, позивачка вказала, що доводи зазначені відповідачкою у відзиві є оманливими, оскільки остання була необізнана життям свого сина.

Також позивач вказала, що дійсно з початком повномасштабного вторгнення ОСОБА_3 був призваний до лав ЗСУ у військову частину НОМЕР_2 , відповідно до Наказу №46 від 26.02.2022 року, однак проживання військовослужбовцям зазначена частина не забезпечувала.

Також, як зауважено позивачкою, відповідач знала про те що позивач та її син спільно проживають в АДРЕСА_5 , оскільки співмешканець відповідачки допомагав позивачці з переїздом до міста Одеси.

Окрім наведеного, позивач звернула увагу суду на ту обставину, що відповідачка у відзиві визнає факт того, що ОСОБА_3 перераховував зі своєї карти грошові кошти на карту позивачки для того щоб вони обміняли їх на долари США та поклали їх до спільного бюджету подружжя, що є логічним, та за який, в подальшому, було придбано автомобіль «Нyundai Sonata».

01.10.2024 року до Малиновського районного суду від представника відповідача надійшло клопотання (вх. № 56155), у якому адвокат просила долучити до матеріалів цивільної справи 521/1307/24 в якості письмового доказу копії довідки ІНФОРМАЦІЯ_5 з дислокацією в місті Чорноморськ від 18.09.2024 року №1/2941. Судом до матеріалів справи долучено вказану довідку.

01.10.2024 року до Малиновського районного суду міста Одеси від представника відповідача надійшло клопотання про виклик свідків для допиту (вх.№56154).

08.10.2024 року до Малиновського районного суду міста Одеси від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №57869), у яких представник відповідача просила врахувати дане заперечення на відзив під час розгляду даної цивільної справи. Заперечення судом долучено до матеріалів цивільної справи.

Зокрема, за доводами заперечення на відповідь на відзив, представник відповідача спростовує викладені позивачем у відповіді на відзив обставини, з підстав зазначених нею у відзиві на позовну заяву та звертає увагу суду на те, що позивачем жодними доказами не підтверджено наведених нею у відповіді на відзив, запереченнях, обставин, а тому, відповідач вважає, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту її проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю, а тому даний позов не підлягає задоволенню.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 11.11.2024 року у справі №521/13077/24 клопотання, заявлені як позивачем так і відповідачем судом задоволені, витребувано відповідну інформацію, викликано в судове засідання свідків, долучено до матеріалів цивільної справи додані документи.

16.12.2024 року до Малиновського районного суду міста Одеси від НУ «Одеська юридична академія» надійшла витребувана інформація.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 26.02.2025 року у справі №521/13077/24 було закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті позовних вимог.

11.03.2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси від Херсонського державного університету надійшла витребувана судом інформація за вих. №03-32/356 від 10.03.2025 року, яка долучена судом до матеріалів цивільної справи.

21.03.2025 року в судовому засіданні було допитано свідків, заявлених як з боку позивача, так і з боку відповідача, що відображено у протоколі судового засідання №4243850.

В подальшому, ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 27.03.2025 року у справі №521/13077/24 заяву представника ОСОБА_1 адвоката Тішина Дмитра Петровича від 26.03.2025 року (вх. №3209) про допит свідка у режимі відеоконференції було задоволено, вирішено допит свідка по цивільній справі 521/13077/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Міністерство оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, яке було призначене на 21 квітня 2025 року о 10 годині 00 хвилин провести в режимі відеоконференції.

21.04.2025 року в судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції було допитано свідка ОСОБА_5 , в подальшому було здійснено допит інших свідків, заявлених відповідачем, що знаходить своє відображення у протоколі судового засідання №4399270. В цей же день, у розгляді справи судом було оголошено перерву для підготовки учасників справи до судових дебатів до 15.05.2025 року.

Законом України від 26.02.2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, відповідно до якого, зокрема, змінено найменування Малиновського районного суду м. Одеси на Хаджибейський районний суд міста Одеси.

12.05.2025 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника позивача адвоката Тішина Д.П. надійшла промова в судових дебатах, викладена в письмовому вигляді (вх. №4852), у якій представник позивача, посилаючись на встановлені судом в судовому засіданні обставини справи, пояснення допитаних в судовому засіданні свідків, просив суд позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини задовольнити у повному обсязі. Письмову промову у судових дебатах, подану до суду представником позивача судом долучено до матеріалів цивільної справи.

13.05.2025 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника відповідача адвоката Пацалової Т.В. також надійшла промова в судових дебатах, викладена в письмовому вигляді (вх. №30782), у якій представник відповідача, посилаючись на встановлені судом в судовому засіданні обставини справи та пояснення допитаних в судовому засіданні свідків, просила суд позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини залишити без задоволення. Зазначену промову у письмовому вигляді судом також було долучено до матеріалів цивільної справи.

У судове засідання, призначене на 15.05.2025 року позивач та її представник, відповідач та її представник не з`явилися. Представники позивача та відповідача скерували до суду заяви про розгляд справи, призначений на 15.05.2025 року без участі позивача, відповідача та їх представників. Вказані заяви судом розглянуті та задоволені.

Окрім того, представник позивача у заяві від 13.05.2025 року просив суд позовні вимоги задовольнити; представник відповідача у заяві від 13.05.2025 року просила суд у задоволенні позову відмовити.

Представник Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань не надав.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі та призначення до судового розгляду по суті позовних вимог розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Малиновського районного суду міста Одеси, тобто ухвали суду є доступними для ознайомлення та загальновідомими.

Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, також зважаючи на те, що сторонами у даній справі використано всі, передбачені нормами чинного ЦПК України, інструменти на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, заслухавши учасників справи, суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, враховуючи таке.

Хаджибейським районним судом міста Одеси було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

З матеріалів цивільної справи, а саме з паспорту позивачки, вбачається, що ОСОБА_1 народилася у с. Чорнянка Каховського району Херсонської області ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Також в матеріалах справи наявні роздруківки фотознімків з соціальних мереж, на яких зображені жінка та чоловік, датуються вказані фото з 2019 року. Судом в судовому засіданні досліджені всі надані позивачкою фото, деякі з них ідентифікувати за особами неможливо, деякі - не мають дати відтворення.

З копії договору оренди житлового приміщення, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 від 30.05.2021 року, вбачається, що його предметом є оренда квартири у АДРЕСА_6 (без номеру будинку) за 4500 грн. Вказаний договір має підпис ОСОБА_1 та орендодавця.

Також з копії договору безоплатної оренди житлового приміщення від 01.07.2022 року укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , вбачається, що орендодавець представляє орендареві і членам його родини в складі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на один рік квартиру по АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 з подальшою пролонгацією, безкоштовно. Вказаний договір також підписаний як з боку орендодавця та і з боку ОСОБА_1 . Інших підписів договори не містять.

Також відповідачем до відзиву було подано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.08.2024 року №392867520, відповідно до якої право власності на квартиру в АДРЕСА_5 , зареєстровано як спільну часткову власність за ОСОБА_8 - 1/4 частина, ОСОБА_9 - 1/4 частина, ОСОБА_10 - 1/4 частина, та ОСОБА_11 - 1/4 частина.

Також, з матеріалів справи судом вбачається, що позивачем та ОСОБА_3 08.02.2024 року було придбано квитки на потяг Львів Одеса.

Відповідно до акту про фактичне проживання осіб від 19.06.2024 року, складеного групою фізичних осіб: ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , за участі ОСОБА_1 , про те що ОСОБА_1 проживаючи з ОСОБА_3 як чоловік та жінка проживали у вказаній квартирі за адресою: АДРЕСА_9 , вели спільне господарство, проводили разом вільний час.

З роздруківки банківської виписки, наданої АТ «КБ «ПриватБанк» вбачається, що за період з 04.03.22 року по 28.03.2024 року ОСОБА_3 перераховував на картковий рахунок позивача ОСОБА_1 грошові кошти, періодичністю приблизно два рази на місяць.

З наданої позивачем копії сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду від 01.09.2022 року вбачається, що адресою місця проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_5 .

З копії трудової книжки, наявної в матеріалах справи, на ім`я ОСОБА_3 вбачається, що 14.11.2017 року він був призваний на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, 21.10.2019 року він був прийнятий на військову службу за контрактом до лав Збройних Сил України, 21.10.2021 року був звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням контракту, 27.10.2021 року розпочато виплати допомоги по безробіттю, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», 01.12.2021 року припинено виплату допомоги по безробіттю.

В матеріалах цивільної справи наявний витяг із Наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 26.02.2022 року №46, відповідно до якого, старшого лейтенанта запасу ОСОБА_3 було призначено командиром стартового взводу стартової батареї 2 дивізіону, ВОС 70-85003.

З довідки про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення Національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, виданої Військовою частиною НОМЕР_3 , вбачається, що старший лейтенант ОСОБА_3 дійсно в період з 30.03.2021 року по 03.06.2021 року брав участь у здійсненні заходів і забезпечення національної безпеки та оборони.

Згідно відповіді з Головного сервісного центру МВС від 29.08.2024 року №31/2402, автомобіль «Сhevrolet lacetti» 2006 року випуску, який з 16.11.2021 року належав ОСОБА_3 , 12.09.2023 року був ним відчужений та перереєстрований на нового власника. В свою чергу, 13.09.2023 року за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на автомобіль «Нyundai sonata» 2017 року випуску.

Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ/4656928 від 14.09.2023 року, його було укладено між НАСК «Оранта» та ОСОБА_3 , забезпечений транспортний засіб «Нyundai sonata», відповідальність іншого водія за вказаним полісом, окрім сина відповідачки вказаним полісом не застрахована.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, про що Чорноморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видано відповідне свідоцтво про смерть від 10.04.2024 року, серія НОМЕР_4 .

Згідно із лікарським свідоцтвом про смерть №101 ОСОБА_3 загинув в медичній установі від поранень.

Також в матеріалах справи наявна довідка Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 05.09.2024 року № вих- ВХ-4069-24-4463, про те, що бюджетом Чорноморської міської територіальної громади передбачено надання матеріальної допомоги в сумі 25000 грн. на організацію поховання загиблих військовослужбовців, проте організацією поминального обіду займаються родичі, які здійснили поховання.

Відповідно до донесення адресованого командиру військової частини НОМЕР_5 від 03.05.2024 року про смерть (загибель) майора ОСОБА_3 - начальника штабу першого заступника командира другого зенітно-ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_6 , вбачається що останній ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в лікарні після отриманих поранень під час ракетного обстрілу при виконанні бойового завдання, смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (захистом Батьківщини), похований 11.04.2024 року на ділянці № НОМЕР_7 , ряд № НОМЕР_8 , місце № НОМЕР_9 , кладовища КП «Молодіжне 2», яке розміщено між селом Великодолинське та село Малодолинське Одеської області; склад сім`ї, яка знаходилася на утриманні військовослужбовця: мати ОСОБА_2 , 1976 року народження, брат ОСОБА_4 , 2003 року народження.

Відповідно до Витягу із Наказу командира Військової частини НОМЕР_2 №138 від 14.05.2024 року, майора ОСОБА_3 було виключено зі списків особового складу частини та направлено на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_7 у зв`язу із смертю. Премію в розмірі 390% за квітень 2024 року виплачено, надбавку за роботу в умовах режиму обмежень в розмірі 15% вплачено, 1 квітня по 6 квітня 2024 року виплачено посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років за квітень 2024 року, виплачено надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% за квітень 2024 року, виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення, виплачено допомогу на проведення поховання в розмірі п`яти прожиткових мінімумів 14600 грн.

Також з довідки, наданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 від 18.09.2024 року №1/2941 вбачається, що в особовій справі майора ОСОБА_3 , в якості членів родини числяться мати ОСОБА_15 , 1976 року народження, брат ОСОБА_4 , 2003 року народження; пункт 17 - сімейний стан записано: неодружений.

У матеріалах справи наявні копії квитанцій та фіскальних чеків від Банківських установ та суб`єктів господарської діяльності. Зокрема, з фіскального чеку від 29.04.2024 року вбачається, що на рахунок ОСОБА_3 було перераховано 2080 грн., інші копії фіскальних чеків, квитанцій не підтверджують ані платників коштів, призначення платежів.

З відповіді Національного університету «Одеська юридична академія» від 10.12.2024 року №1898-26 вбачається, що 07.08.2019 року ОСОБА_1 з 01.09.2019 року було зараховано до контингенту студентів 1 курсу магістратури денної форми здобуття освіти за спеціальністю «Право», а Наказом від 28.12.2020 року ОСОБА_1 було відраховано з контингенту студентів 2 курсу у зв`язку із завершенням навчання.

З листа Херсонського державного університету від 10.03.2025 року вих. №03-32/356 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 з 01.09.2015 року по 27.06.2019 року навчалася на історико юридичному факультеті спеціальності «Правознавство». Диплом бакалавра ОСОБА_1 видано 27.06.2019 року.

В судовому засіданні під час розгляду справи були допитані свідки, заявлені як з боку позивача, так і з боку відповідача, які судом були приведені до присяги та кожному було роз`яснено його права та обов`язки.

Так, з боку позивача було допитано наступних осіб:

ОСОБА_5 , який в режимі відеоконференції пояснив суду, що знає позивачку ОСОБА_1 як дівчину ОСОБА_16 , познайомився з нею 05.03.2022 року. Також вказав, що ОСОБА_17 з липня 2022 року по травень 2023 року проживав виключно на позиції.

ОСОБА_18 , який пояснив суду, що тісно спілкувався з ОСОБА_19 у період з 2019 року по 2021 рік, щодо ОСОБА_20 повідомляв йому, що ця жінка є його нареченою.

ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні пояснила суду, що вона є власницею квартири, в якій проживали ОСОБА_17 з позивачкою з 01.07.2022 року як подружжя, оскільки ОСОБА_19 дарував ОСОБА_21 квіти, у 2023 році вони були на відпочинку у Закарпатті, купили собаку та акумуляторну батарею. При заселенні в квартиру ОСОБА_21 повідомила її, що в неї є чоловік, якого постійно в квартирі ОСОБА_7 не бачила, оскільки той був військовим.

ОСОБА_22 , який вказав суду, що знайомий з ОСОБА_23 був з 2018 року, з позивачкою у даній справі познайомився у 2020 році, ОСОБА_17 представив Маргариту як свою дівчину, в гостях у ОСОБА_16 та ОСОБА_24 не був.

ОСОБА_25 , який в судовому засіданні вказав, що познайомився з ОСОБА_23 24.02.2022 року, в день, коли почалася війна в будинку своєї доньки. Останній раз бачив ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_9 на дні народження онучки. Також пояснив, що ОСОБА_19 , у 2022 році приїздив до доньки ОСОБА_25 , де в цей час жила позивачка ОСОБА_1 .

ОСОБА_26 , який суду пояснив, що з ОСОБА_19 був знайомий з 2022 року, мав з ним дружні стосунки. Маргариту знає як дівчину ОСОБА_19 , з яким вони винаймали квартиру у м. Одесі.

ОСОБА_27 - ОСОБА_28 , яка в судовому засіданні пояснила суду, що є сусідкою ОСОБА_21 , яку знає з 2022 року. До помешкання де живе ОСОБА_21 приходив ОСОБА_19 та його брат. У 2024 році вона бачила ОСОБА_19 коли той виносив з квартири ОСОБА_21 ялинку.

ОСОБА_29 , яка в судовому засіданні пояснила суду, що вона є кумою ОСОБА_21 , знає позивачку з 2019 року з моменту початку навчання в Юридичній академії. У 2020 році ОСОБА_21 познайомила ОСОБА_29 з ОСОБА_19 , як із своїм хлопцем. Коли почалася війна, ОСОБА_19 разом із ОСОБА_21 проживали в неї вдома два дні.

ОСОБА_30 , яка пояснила суду, що з ОСОБА_21 знайома з 2019 року, чула телефонні розмови ОСОБА_21 з хлопцем, з 2020 по 2022 рік з ОСОБА_21 не спілкувалась.

ОСОБА_31 , яка пояснила, що є мамою позивачки та у 2018 році ОСОБА_21 та ОСОБА_19 прийшли до неї та повідомили, що будуть жити разом. До 2021 року проживали разом з матір`ю позивачки в одному будинку та вели спільне господарство.

Так, з боку відповідача було допитано наступних осіб:

ОСОБА_32 , яка в судовому засіданні пояснила суду, що вона є бойовим медиком, знала ОСОБА_19 з 2018 року, який у військовій частині проходив військову службу та мав стосунки з іншою жінкою. У 2019 році ОСОБА_19 звільнився зі служби та поїхав у Каховку, повернувся у 2022 році, коли почалася війна, у 2022 році мав стосунки з іншою жінкою (не з позивачкою), перебував на казарменному режимі.

ОСОБА_33 , яка суду пояснила, що вона є військовослужбовицею, яка займається психологічною роботою з військовослужбовцями. Під час бесід з ОСОБА_19 останній завжди був у гарному настрої, нічого ніколи не говорив за Маргариту, у соціальному паспорті щодо сімейного стану ставив прочерки. Відпустки у 2022 році ОСОБА_19 не брав, був постійно на позиціях, Маргариту ОСОБА_34 побачила на похованні ОСОБА_19 .

ОСОБА_35 , яка в судовому засіданні зазначила, що була знайома з ОСОБА_19 з 2018 року та у них в період з 2018 по 2019 роки були романтичні стосунки. З липня 2023 року стосунки між нею та ОСОБА_23 відновилися. Також вказала, що ОСОБА_19 постійно був або на позиціях, або в казармі, відпусток у нього у 2022 році не було. У лютому 2023 року ОСОБА_19 був у госпіталі, оскільки зламав ногу.

ОСОБА_36 , який пояснив суду, що він є кумом відповідачки. Останній раз бачив ОСОБА_19 у 2018 році в с. Чорнянка. Маргариту бачив останній раз коли їй було 12 років та на похованні ОСОБА_19 .

ОСОБА_4 , який пояснив суду, що він є рідним братом ОСОБА_19 . Позивачка та його брат ніколи як чоловік та дружина разом не проживали, а лише у 2020 році були парубком та дівчиною, які зустрічаються. ОСОБА_19 винаймав для ОСОБА_37 житло в Одесі, а сам перебував постійно на позиції з початку війни і до загибелі. В період з 2018 по 2019 рік ОСОБА_19 проходив строкову службу, з 2019 по 2021 рік ОСОБА_19 служив за контрактом в ЗСУ, був учасником АТО.

ОСОБА_38 , яка повідомила суду, що вона та ОСОБА_21 навчалися в одній академії, в період з 2019 року по 2020 рік навчання проходило не в режимі онлайн, а в порядку денної форми навчання та в цей час ОСОБА_21 проживала в своєї куми.

ОСОБА_39 , який в судовому засіданні пояснив суду, що він проживає однією родиною з відповідачкою. ОСОБА_17 з 2017 року був призваний до ЗСУ, у 2019 році проживав з відповідачкою, у 2020 році привіз до родини позивачку для знайомства, хоча в цей час зустрічався з іншою дівчиною ОСОБА_40 . У 2021 році у ОСОБА_16 закінчився контракт.

ОСОБА_41 , яка пояснила суду, що є бабусею ОСОБА_16 , у 2020 році вона продала будинок, гроші від продажу передала онуку ОСОБА_42 , який придбав автомобіль Шевроле синього кольору, за період з 2019 року по 2021 рік у онука ОСОБА_16 була дівчина, з якою він зустрічався ОСОБА_43 .

Інших належних та допустимих доказів стосовно наявних між сторонами спірних правовідносин матеріали цивільної справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для встановлення факту проживання позивача з ОСОБА_3 однією сім`єю, як чоловіка та дружини, без реєстрації шлюбу, понад п`ять років (з 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані ним норм права під час відхилення аргументів позивача, викладених ним у позовній заяві.

В силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Приписами ч. 1, 2 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 2 ст. 3 СК України).

Суд, розглядаючи справу по суті позовних вимог приходить до таких висновків.

Так, згідно із ч. 2 ст. 21 Сімейного кодексу України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в порядку п. 5 ч.1 ст. 256 ЦПК України. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц).

Тобто, предметом доказування у даному разі є передусім, сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, які визначені ч. 2 ст. 3 СК України.

Так, у даній справі судом встановлено, що позивач, звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, аргументувала свою позицію тим, що проживала як дружина з ОСОБА_3 з 2018 року по день його загибелі, що на її переконання підтверджується копіями договорів оренди квартири, доказами про ведення спільного бюджету (Банківська виписка про перерахунок на рахунок позивача ОСОБА_3 грошових коштів, посилання позивача на купівлю спільного авто); фотографіями спільного відпочинку.

В подальшому, за твердженнями позивачки, після загибелі ОСОБА_3 , вона здійснила всіх заходів на організацію поховання чоловіка та поминального обіду.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Згідно положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 644/6274/16-ц вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Подібні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 180/2536/18 (провадження № 61-18579св19), від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20).

При цьому, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 року у справі №760/20948/16-ц, спільний відпочинок осіб не є достатнім для визнання факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, під час розгляду справи судом не встановлено того факту, що позивачка та ОСОБА_3 проживали як одна родина без реєстрації шлюбу з 2018 року до дня загибелі ОСОБА_19 , оскільки надані позивачем письмові докази та показання свідків, які є суперечливими між собою, в повному обсязі виникнення між особами усталених відносин, взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, таких як спільне проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, спільний відпочинок, піклування чоловіка та жінки один про одного, не підтверджують, хоча позивач вказала, що оточення ОСОБА_1 та ОСОБА_16 позиціонувало їх, як чоловіка та дружину.

Суд зазначає, що позивачем не доведено того факту, що купівля ОСОБА_3 автомобіля у 2023 року відбувалася як спільна покупка, оскільки останньою доказів того, що вона власними коштами брала участь в оборудці не надано, що також підтверджується наявним у матеріалах справи полісом страхування, де єдиним водієм було вказано ОСОБА_3 . Разом з тим, позивач в судовому засіданні не заперечувала того факту, що вказаний вище автомобіль був придбаний в тому числі і за рахунок проданого ОСОБА_19 автомобіля «Шевроле» та заощаджень саме із заробітної плати ОСОБА_19 .

Крім того, суд вважає, що наявна у матеріалах справи банківська виписка позивача свідчить лише про односторонній перерахунок ОСОБА_3 коштів позивачці, без вказаної мети такого перерахування, що також не може свідчити жодним чином про ведення спільного господарства, планування сімейних витрат між особами та, відповідно, спільного бюджету.

Крім того, суд вказує, що не підтверджено і проживання позивачки з ОСОБА_3 на орендованих квартирах, оскільки будь-якого підтвердження цьому судом не встановлено. Навпаки, наданий позивачем сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду від 01.09.2022 року в якому вказано, що адресою місця проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_5 також суперечить наданим позивачем письмовим доказами, а саме: договору безоплатної оренди житлового приміщення від 01.07.2022 року укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , з якого вбачається, що орендодавець представляє орендареві і членам його родини в складі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на один рік квартиру по АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 з подальшою пролонгацією, безкоштовно.

Тобто, на час отримання ОСОБА_3 вказаного вище сертифікату, за логікою позивача, його місце проживання вже було не на АДРЕСА_10 .

Зворотного позивачем суду не доведено належними та допустимими доказами. Водночас, колеги ОСОБА_19 , допитані в судовому засіданні як свідки, неодноразово вказували на ту обставину, що з початку війни ОСОБА_19 перебував на позиціях та у відпустці не був до 2023 року.

Окрім того, суд бере до уваги ту обставину, також підтверджену поясненнями свідків, що в особовій справі майора ОСОБА_3 , в якості членів родини числяться мати ОСОБА_15 , 1976 року народження, брат ОСОБА_4 , 2003 року народження; пункт 17 - сімейний стан записано: неодружений, що вбачається з довідки, наданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 від 18.09.2024 року №1/2941. Тобто станом на 2022 рік, на час початку повномасштабного вторгнення, ОСОБА_44 членами своєї родини вважав виключно матір та рідного брата.

Частиною 1 ст. 21 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 27 Сімейного кодексу України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Статтею 36 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Таким чином, суд вважає, що встановлені вище обставини не свідчать про те, що між ОСОБА_3 , який загинув, захищаючи Батьківщину, та позивачкою як між дружиною та чоловіком склалися усталені відносини, які притаманні подружжю, відтак не є підтвердженням факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

При цьому, ані допитані в судовому засіданні свідки, ані наданий позивачкою акт про факт проживання позивачки з ОСОБА_3 в орендованій квартирі, ані надані останньою фотокартки також не підтверджують наявності між особами саме подружніх відносин, оскільки жоден зі свідків позивача достеменно не підтвердив факт, який має на меті встановити позивач у заявлений нею період, а фотографії, частину яких можливо ідентифікувати за особами, свідчать лише про фотографування окремих моментів життя, відпочинку тощо двох молодих людей.

Водночас, суд враховує, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.12.2021 року у справі N 531/295/19.

Ураховуючи вищевикладене та встановлені судом у даній справі обставини, суд виснує, що у даному разі відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, з огляду на що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому суд залишає за позивачем понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 81, 141, 258-260, 263-265, 273, 274-279, 280 282, 354, 355 ЦПК України, Хаджибейський районний суд міста Одеси

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомо), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.05.2025 року.

Повні відомості про учасників справи згідно із п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомо),

Третя особа: Міністерство оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ).

Суддя: Н.О. Шевчук