Справа № 127/6553/25
Провадження 2/127/1142/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Горбатюка В.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ (міліції), учасником бойових дій, інвалідом війни 2 (другої) групи і перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач) та з 30.09.2005 отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України №2262-XII від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262). Пенсія призначена довічно і обчислена в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення, яке він отримував за останньою штатною посадою перед звільненням на пенсію. Зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідач систематично порушував права позивача на належний розмір соціального забезпечення, зокрема пенсії, він змушений був звертатись до Вінницького окружного адміністративного суду, рішення якого зобов`язували відповідача провести перерахунок та виплату позивачеві належного розміру пенсії. Після виконання кожного такого судового рішення заборгованість по пенсії за певний період відповідачем позивачу протиправно не виплачувалась, грошові зобов`язання ним не виконуються і таким чином, зазначає, що йому завдано матеріальну та моральну шкоду, що й стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.03.2025 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

19.03.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Мотивує зазначене тим, що донараховані кошти до пенсійного забезпечення позивача згідно з рішеннями Вінницького окружного суду Вінницької області включені відповідачем до Реєстру судових рішень, який ведеться органами Пенсійного фонду України та відповідна заборгованість буде виплачена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України. Щодо відшкодування моральної шкоди відповідач зазначає, що відсутні будь-які докази причинного зв`язку між діями відповідача та завданням моральної шкоди, а сам факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

27.03.2025 позивач надіслав відповідь на відзив, де зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Сторони у судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. До суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи положення ст. 279 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішенням Вінницького оружного адміністративного суду від 03.09.2021 у справі №120/8606/21-а, яке 04.10.2021 набуло законної сили, дії ГУПФ у Вінницькій області визнано протиправними та зобов`язано ГУПФ у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.12.2019, з урахуванням довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Мінінстерства внутрішніх справ України по Вінницькій області» №1128 від 14.07.2021, в розмірі 90% грошового забезпечення, а також здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вказаного рішення відповідачем з 01.12.2019 здійснено перерахунок пенсії, виплату якої розпочато з листопада 2021 року. Одночасно Головним управлінням нараховано доплату (заборгованість по пенсії) за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в розмірі 170935,11 грн., що підтверджується листом Головного управління від 23.11.2021 №14560-14261/Н-02/8-0200/21 та доданими розрахунками до нього.

Крім цього, рішенням Вінницького оружного адміністративного суду від 01.02.2022 у справі №120/18133/21-a, яке 04.03.2022 набуло законної сили, дії ГУПФ у Вінницькій області визнано протиправними щодо обмеження ОСОБА_1 максимального розміром пенсії під час перерахунку та виплати з 01.12.2019.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.02.2022 у справі №120/18133/21-a, яке 03.03.2022 набуло законної сили, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснено з 01.12.2019 перерахунок пенсії позивача без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум, а також нараховано суму заборгованості по пенсії за період з 01.12.2019 по 31.03.2022 в розмірі 86524,64 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви листом Головного управління від 21.03.2022 №0200-0202-8/16583.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.08.2022 у справі №120/5168/22, яке 30.09.2022 набуло законної сили, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснено з 01.03.2022 перерахунок пенсії позивача відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», а також нараховано суму заборгованості по пенсії за період з 01.03.2022 по 30.09.2022 в розмірі 20461,35 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви листом Головного управління від 14.10.2022 №8203-8251/H-02/8-0200/22.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08.08.2023 у справі №120/8463/23, яке 08.09.2023 набуло законної сили, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснено з 01.03.2023 перерахунок пенсії позивача з рахуванням нарахованої індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум, а також нараховано суму заборгованості по пенсії за період з 01.03.2023 по 30.09.2023 в розмірі 24945,20 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви листом Головного управління від 19.09.2023 №15994-14611/11-02/8-0200/23.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі №120/7336/24, яке 02.09.2024 набуло законної сили, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснено з 01.03.2024 року перерахунок пенсії позивача без обмеження максимальним розміром з урахуванням індексації, встановленої постановою КМУ №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», а також нараховано суму заборгованості по пенсії за період з 01.03.2024 по 30.09.2024 в розмірі 16500,40 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви листом Головного управління від 13.09.2024 року №13099-12083/H-02/8-0200/24.

Після проведення самостійного за допомогою онлайн - калькулятора розрахунку розміру збитків майнового характеру та моральної шкоди, ОСОБА_1 10.02.2025 на адресу відповідача направив заяву з розрахунком майнової та моральної шкоди, у якій просив в добровільному порядку відшкодувати майнову шкоду у вигляді 3% річних у розмірі 43667 грн., втрати від інфляції в розмірі 199670,22 грн. та моральну шкоду в розмірі 15000 грн.

Своїм листом від 18.02.2025 №2300-1773/Н-02/8-0200/25 відповідач підтвердив факт наявності заборгованості по пенсії. Зазначив, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.09.2021 у справі за №120/8606/21-а нараховано доплату в розмірі 170935,11грн.; на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.02.2022 у справі за №120/18133/21-а нараховано доплату в розмірі 86524,64грн.; на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.08.2022 у справі за №120/5168/22 нараховано доплату в розмірі 20461,35 грн.; на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08.08.2023 у справі за №120/8463/23 нараховано доплату в розмірі 24945,20 грн.; на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі за №120/7336/24 нараховано доплату в розмірі 16500,40 грн. А також відповідач повідомив про відсутність бюджетних асигнувань на погашення заборгованості та про відсутність підстав для виплати майнової, моральної шкоди та інфляції і таким чином відмовив в задоволенні заяви.

Таким чином, загальна сума нарахованих та невиплачених пенсійних доплат позивачеві складає 319366,7 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 19 Конституції України декларує, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду.

Зважаючи на зазначене, можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України, які передбачають як відповідальність за порушення грошового зобов`язання (частина друга статті 625 цього Кодексу), так і підстави відповідальності за завдану моральну шкоду (стаття 1167 ЦК України).

Справа про застосування відповідно до статті 625 ЦК України заходів відповідальності за порушення грошового зобов`язання, підтвердженого чинним судовим рішенням, навіть якщо учасником цього зобов`язання є суб`єкт владних повноважень, розглядається залежно від суб`єктного складу у порядку цивільного чи господарського судочинства.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) у подібних правовідносинах.

Спір у справі, що розглядається, не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки за вищевказаних обставин цей спір має приватноправовий характер і підлягає судовому розгляду в межах цивільної юрисдикції.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що з набранням чинності рішення суду про стягнення перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум у боржника виникає зобов`язання сплатити суму перерахунку.

Зобов`язання не є таким, що виникло з рішення суду. Це зобов`язання з стягнення перерахунку пенсії, в якому рішеннями суду визначено конкретні розміри (загальна сума яких становить 319366,7 грн.) та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами.

Оскільки, перерахунок пенсії здійснено в грошовій формі, то у цьому випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, так як одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу.

Грошові зобов`язання охоплюють усі сфери суспільного життя і виникають насамперед у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини п`ятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

У зв`язку зі стягненням на підставі рішень Вінницького окружного адміністративного суду від 03.09.2021, 01.02.2022, 30.08.2022, 08.08.2023, 31.07.2024 з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум, коштів на користь ОСОБА_1 між сторонами виникли грошові зобов`язання.

Такі висновки відповідають правовій природі грошового зобов`язання та визначеним законодавством підставам для їх виникнення.

Відповідно до положень статті 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання виникають наслідки, передбачені цієї статтею.

Таке тлумачення норм матеріального права повністю відповідає правовому висновку ВСУ України, зробленому ним в своїй постанові від 06 липня 2016 року по справі № 6-1946цс15.

Судом досліджено наданий позивачем розрахунок заборгованості, а саме правильність розрахунків суми інфляційний збитків, 3 % річних та періоди їх нарахування. Позивач здійснив нарахування, відповідно до сум та періодів, що визначенні рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду Вінницької області. Разом з цим, нарахування, що здійснені починаючи з 01.12.2019, а не з дати набрання законної сили відповідним рішенням суду є вірними, зважаючи, що зобов`язання відповідача щодо виплат позивачу належного йому розміру пенсії не є таким, що виникло з моменту винесення рішення суду. Це зобов`язання з виплати пенсії, в якому рішеннями суду визначено конкретні розміри такої пенсії та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами.

Враховуючи вказані вище положення закону та встановлені фактичні обставини потрібно дійти висновку, що з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення майнової шкоди у вигляді 3% річних у розмірі - 43667 грн., втрати від інфляції в розмірі - 199670,20 грн., разом 243337,20 грн.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 19.06.2019 року, справа №703/2718/16-ц.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.1173, 1174 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. І довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173,1174 ЦК України.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 07 червня 2022 року у справі № 570/2918/20 (провадження № 61-9091 св 21).

У цій справі встановлено, що рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду у справах від 03.09.2021 у справі №120/8606/21-а, від 01.02.2022 у справі № 120/18133/21-а, від 30.08.2022 у справі №120/5168/22, від 08.08.2023 у справі №120/8463/23 та від 31.07.2024 у справі №120/7336/24, які набули законної сили, дії ГУПФ у Вінницькій області визнано протиправними та зобов`язано ГУПФ у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії, а також здійснити виплати перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум. Разом із цим Головним управлінням нараховано доплати, згідно із цими рішеннями, підтвердженням чого слугують наявні у матеріалах справи листи.

В обґрунтування нанесення позивачу моральної шкоди, він вказав на те, що факт завдання йому моральної шкоди протиправними діями, встановлений вказаними рішеннями. А моральна шкода полягає у його душевних стражданнях, пов`язаних з неправильним обчисленням розміру пенсії і виплатою її у заниженому розмірі, у порушенні його життєвих планів, звичайного способу життя та необхідності докладати додаткові зусилля для його організації, тому з урахуванням характеру страждань, яких він зазнав, їх тривалості та керуючись принципами розумності, справедливості і співмірності, вважає, що компенсація в сумі 15 000 грн. буде належною формою відшкодування відповідачем понесених ним душевних страждань.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 правомірно вимагає відшкодування моральної шкоди.

Проте визначений позивачем розмір моральної шкоди не відповідає принципам розумності, співмірності та справедливості, адже не є розумним задоволенням потреб ОСОБА_1 , а призводить до його безпідставного збагачення.

Враховуючи вказане, суд вважає, що позивачу підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 3000 грн.

Суд дійшов таких висновків з урахуванням обсягу заподіяної ОСОБА_1 шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, конкретних обставин цієї справи, з огляду на засади розумності та справедливості.

Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 591/387/21 зробив висновок, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі, а тому кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

За таких обставин, оскільки в цьому випадку завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню державою, то її потрібно стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 12, 13, 46, 47,48, 51, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у вигляді 3% річних у розмірі 43667 грн., інфляційні збитки в розмірі 199670,22 грн. та на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 3000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 16 травня 2025 року.

Учасники процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, , місцезнаходження: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд.22).

Суддя В. В. Горбатюк