Справа № 405/7804/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Драного В.В.

при секретарі: Дятел О.В.

за участі: представників позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника відповідача Ковалевського Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор-Плюс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до відповідачів ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована по АДРЕСА_1 за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс». В обґрунтування позову вказали, що 15.03.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (який в подальшому змінив назву на ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 30.06-04/67, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 45000 доларів США зі строком погашення до 14.03.2011 року. З метою забезпечення виконання нею зобов`язання з повернення кредиту 15.03.2006 року було укладено іпотечний договір стосовно квартири, що розташована по АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (після смерті якої її частку успадкував ОСОБА_3 ).

В подальшому, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.09.2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки вказану квартиру шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною продажу 51002 доларів США, що еквівалентно становить 407388 грн. Пізніше, 28.11.2012 року ВАТ «Сведбанк» відступило відповідачу ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договором. 01.10.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на дану квартиру за відповідачем ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» шляхом позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказали, що новий кредитор не повідомив боржників про придбання права вимоги до них, позивачі були позбавлені можливості прийняти участь у прилюдних торгах. Іпотечний договір передбачає, що іпотекодержатель може обрати лише один спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі шляхом укладення окремого договору про це, який між сторонами не було укладено. При цьому, нотаріус здійснила державну реєстрацію безпосередньо права власності, а не права іпотеки, не вчиняючи при цьому жодних нотаріальних дій, які могли б бути підставою для державної реєстрації права власності. Однак нотаріус може вчиняти реєстраційні дії лише поряд із вчиненням нотаріальної дії. Крім того, постановою державного виконавця від 05.03.2012 року на спірну квартиру було накладено арешт, який на час вчинення спірних реєстраційних дій не було скасовано. Також, звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі оскаржуваного рішення нотаріуса відбулося під час дії мораторію на таке звернення. Про порушення своїх прав позивачі дізналися 10.05.2017 року. За таких обставин просять визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., що здійснює функції державного реєстратора від 01.10.2015 року № 24943200 про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована по АДРЕСА_1 за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.01.2020 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

31.08.2020 року представник відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» подав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав. Вказав, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, яке здійснюється згідно застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі або згідно окремого договору. Зазначені документи підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до державних реєстрів. Оскільки в іпотечному договорі сторони обумовили застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, то іпотекодержатель ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» набуло право на здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. При цьому, нотаріус як спеціальний суб`єкт здійснює функції державного реєстратора на загальних підставах, а тому мала право здійснити оспорювану реєстраційну дію без вчинення нотаріальних дій. Також вказав, що на спірну квартиру було накладено обтяження внаслідок укладання договору іпотеки, тобто в інтересах іпотекодержателя. До того ж, право вимоги іпотекодержателя мають пріоритет над вимогами інших кредиторів боржника, а тому даний арешт не є перешкодою для оспорюваної реєстраційної дії. Зазначив, що мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті поширюється на примусове виконання судових рішень, а не на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється в договірному порядку зі згоди власника. Крім того, позивачі пропустили строк позовної давності. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову, а також застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Ухвалою суду від 07.09.2020 року клопотання представника позивача ОСОБА_3 адвоката Горпинко С.М. про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, 33-35, літ. Д) належним чином завірену копію нотаріальної (реєстраційної) справи щодо прийнятого нотаріусом рішення № 24943200 про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована по АДРЕСА_1 за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» та внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 11420732.

26.10.2020 року позивач ОСОБА_3 подав до суду відповідь на відзив на позов. В якому вказав, що про порушення свого права власності він дізнався у травні 2017 року за кілька днів до отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про спірні реєстраційні дії. Так, йому зателефонувала невідома особа, яка представилася працівником ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» і повідомила його про те, що спірна квартира вже є власністю відповідача та наполегливо запропонувала вирішити питання про зняття з місця реєстрації та виселення. Спочатку позивач нічого не зрозумів, так як в нього не було відносин з даним відповідачем, а на спірну квартиру було накладено арешт майна. При цьому, вибуття майна з його власності відбулося таємно, а тому він не міг відразу про це дізнатися. При цьому, передача права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, однак такий договір не укладався, а положення іпотечного договору є лише передумовою для його укладення. Також на момент спірних реєстраційних дій не було проведено оцінки предмета іпотеки. Крім того, нотаріусом вчинені дії стосовно майна, яке знаходиться поза межами адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються її повноваження.

03.11.2020 року представник відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав, що позивачами було пропущено строк позовної давності, незнання про порушення своїх прав через байдужість не може бути підставою для їх поновлення. Так, позивачі у травні 2017 року вже зверталися до суду з відповідними позовними вимогами (справа № 405/2437/17), а також в судовому порядку оскаржували договір факторингу, за яким ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» набуло право вимоги від ПАТ «Сведбанк» у спірних правовідносинах (справа № 405/1380/17) та арешт майна (справа П/811/1019/17). Судові справи з приводу спірного нерухомого майна мають тривалий характер. Вказав, що сторони в іпотечному договорі обумовили іпотечне застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» мало право здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки саме у позасудовому порядку. При цьому, наявність невиконаного рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не є перешкодою у зверненні стягнення на нього в позасудовому порядку.

Ухвалою суду від 22.01.2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті та зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєву А.М. надати витребувані ухвалою суду від 07.09.2020 року докази.

Ухвалою від 20.05.2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_3 адвоката Горпинко С.М. про витребування доказів задоволено, витребувано з Київського державного нотаріального архіву належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо прийнятого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., що здійснювала функції державного реєстратора, рішення № 24943200 про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована по АДРЕСА_1 за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» та внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 11420732.

Ухвалою від 06.03.2023 року витребувано з Київського державного нотаріального архіву належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо прийнятого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., що здійснювала функції державного реєстратора, рішення № 24943200 від 01.10.2015 року про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована по АДРЕСА_1 за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» та внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 11420732 або належним чином завірені документи про її знищення.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Горпинко С.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та відповіді на позов та пояснив, що на момент вчинення спірної реєстраційної дії існувало судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке перебувало на виконанні. Заміна сторони у відповідному виконавчому провадженні не була здійснена. Про зміну кредитора позивачі не були повідомлені.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Багірян Е.Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та пояснив, що позивачам не було відомо про перереєстрацію майна, згоди на її проведення вони не надавали.

Представник відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях у відповіді на відзив. Вказав, що позивачі пропустили строк позовної давності, ними обрано неправильний спосіб захисту порушеного права. Чи було замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з виконання рішення суду від 21.09.2012 року невідомо.

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи, відзиву на позов від неї не надходило.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 15.03.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 30.06-04/67-К, згідно якого банк надав боржнику ОСОБА_5 грошові кошти в якості кредиту в розмірі 45000 доларів США, які остання зобов`язалася повернути до 14.03.2011 року, сплативши проценти за користування кредитом (т. 1, а.с. 14-16).

Згідно розділу 2 цього договору забезпеченням виконання боржником своїх зобов`язань є іпотека - квартира, що розташована по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 та членам його сім`ї ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . При непогашенні заборгованості перед банком у строки, передбачені кредитним договором, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки та/або звернутися в суд.

Так, з метою забезпечення виконання боржником вказаного кредитного договору 15.03.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (Іпотекодержатель) з однієї сторони та ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (Іпотекодавці) з іншої, укладено іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич Л.Ю., згідно якого останні передали банку в іпотеку належне їм майно, а саме квартиру, що розташована по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 12-13).

Згідно п. 12 цього договору Іпотекодержатель за своїм вибором застосовує один із способів стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя, а саме: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; за договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке викладене у п.п. 12.3.1 і 12.3.2 цього договору.

Так, відповідно до п. 12.3.1 цього договору задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до цієї статті у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої п.п. 12.3.1 цього договору, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за ціною, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. Сторони з розумінням змісту ст. 37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право Іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій Іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене Іпотекодавцями в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що позичальник за кредитним договором (основним зобов`язанням) повністю його виконав.

Згідно п. 12.3.2 цього договору задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, що була встановлена відповідно до висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджується сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності.

Рішенням Позачергових Загальних зборів акціонерів від 15.10.2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» змінив своє найменування на ВАТ « Сведбанк».

Як вбачається з Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.05.2008 року № 18978068 квартира, що розташована по АДРЕСА_1 , належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 17).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (т. 1, а.с. 23).

Згідно довідки ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 17.12.2008 року № 4 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належить 2/3 частини вказаної квартири на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.01.1997 року № НОМЕР_1 , а ОСОБА_3 1/3 частина на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2008 року № 2-1725 (т. 1, а.с. 19, 24).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.09.2012 року в цивільній справі № 1111/5607/12 позовні вимоги ПАТ «Сведбанк » до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено в повному обсязі, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ «Сведбанк» по кредитному договору № 30.06-04/67-К від 15.03.2006 року у сумі 39977,71 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 319521,85 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру під номером АДРЕСА_2 , загальною площею 88,36 кв.м., яка належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві приватної власності. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки квартири під номером АДРЕСА_2 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з початковою ціною продажу 51002 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 407388 грн. (т. 1, а.с. 25-26).

28.11.2012 року на підставі Договору факторингу № 15 та Договору про відступлення прав за іпотечним договором ВАТ «Сведбанк» відступило свої права вимоги за укладеними кредитним та іпотечним договорами ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Факт укладання даного договору сторонами не заперечується.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.05.2017 року № 86633742 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. прийнято 01.10.2015 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 24943200, а саме про реєстрацію права власності ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на квартиру, що розташована по АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки № 561 від 15.03.2006 року. Крім того, на дану квартиру накладено 3 обтяження (номери 11420848, 11420803, 11420779) на підставі постанови Ленінського ВДВС про арешт майна боржника від 05.03.2012 року відносно боржників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Відомості з Державного реєстру Іпотек відсутні (т. 1, а.с. 10-11).

Як вбачається з листа Київського державного нотаріального архіву від 03.04.2023 року № 358/01-21 документи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального кругу Кобелєвої А.М. щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за період з 05.01.2015 року по 30.12.2015 року вилучено до знищення відповідно до Протоколу № 81 засідання експертної комісії ГТУЮ у м. Києві від 20.11.2019 року (т. 2, а.с.164).

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час звернення стягнення на предмет іпотеки) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється трьома різними способами:

1)на підставі рішення суду;

2)виконавчого напису нотаріуса;

3)згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Так, згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час звернення стягнення на предмет іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно:

із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або

згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ст. 37 цього Закону (в редакції на час звернення стягнення на предмет іпотеки) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

У свою чергу, відповідно до ст. 41 цього Закону (в редакції на час звернення стягнення на предмет іпотеки) реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Організація продажу предмета іпотеки покладається на спеціалізовані організації, які залучаються на конкурсній основі органами державної виконавчої служби. Право вибору спеціалізованої організації належить іпотекодержателю.

У даній справі, іпотекодержатель ПАТ «Сведбанк» у 2012 році розпочав процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду шляхом проведення прилюдних торгів. Оскільки матеріали справи не містять відомостей про стан виконавчого провадження з виконання даного рішення суду (чи воно триває або закінчено), то суд не надає оцінки доводам позивачів про неможливість обрання іпотекодержателем кількох способів звернення стягнення на предмет іпотеки.

У свою чергу, правонаступник іпотекодержателя відповідач ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» у 2015 році здійснило звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке викладене у п.п. 12.3.1 і 12.3.2 іпотечного договору від 15.03.2006 року.

Суд звертає увагу, що з п. 12 іпотечного договору від 15.03.2006 року вбачається, що між сторонами вже був договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому укладення окремого договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя не є необхідним для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

У свою чергу, відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямовані на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав (ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає, зокрема, право власності.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції на час спірних реєстраційних дій, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав; виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); формує документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; формує та веде реєстраційні справи у паперовій формі.

Як вбачається з п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.

Статтею 9 Закону передбачено, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно; нотаріус як спеціальний суб`єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Зокрема, абзацами 2-3 ч. 5 ст. 3 Закону України № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія, державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

За змістом ч. 9 ст. 15 Закону України № 1952-IV, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Абзацом 7 п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, встановлено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України № 1952-IV.

В силу вимог п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України № 1952-IV нотаріус, як спеціальний суб`єкт, здійснює функції державного реєстратора, в тому числі, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що чинне законодавство наділяє нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора щодо прав на нерухоме майно, які виникають лише у результаті вчинення нотаріальних дій з таким майном, а також повинні реалізовуватися одночасно з їх вчиненням та за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України № 1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону України № 1952-IV, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Пунктом 36 Порядку № 868 передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 Закону України № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Підпунктом 1 п. 37 Порядку № 868 встановлено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Отже, в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель має право звернутися до органу державної реєстрації з метою державної реєстрації за собою права власності на об`єкт нерухомого майна і документом, що буде підтверджувати відповідний перехід права власності, слугуватиме або окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або застереження в іпотечному договорі.

Матеріалами справи підтверджується, що підставою для проведення державної реєстрації права власності ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на об`єкт нерухомого майна та прийняття спірного рішення був саме іпотечний договір від 15.03.2006 року реєстровий № 561, тобто договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке викладене у п.п. 12.3.1 і 12.3.2 іпотечного договору від 15.03.2006 року.

Однак, жодна нотаріальна дія з приводу набуття права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації відповідачем приватним нотаріусом ОСОБА_7 , як спеціальним суб`єктом державної реєстрації, не вчинялась.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається саме шляхом набуття іпотекодержателем права власності на останній. Разом з тим, з огляду на норми закріплені ч. 9 ст. 15 Закону України № 1952-IV та абзацом 7 п. 2 Порядку № 868, нотаріус як спеціальний суб`єкт, проводить державну реєстрацію прав на нерухоме майно, набутих виключно у результаті вчинення нотаріальної дії з таким майном.

Більш того, згідно п. 1 Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» (чинного на час спірних правовідносин) у разі подання до територіальних органів Мін`юсту, посадовим особам органів місцевого самоврядування, адміністраторам центрів надання адміністративних послуг, нотаріусам заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, яке виникає на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя - рішення щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно, приймаються державним реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру.

Зі змісту п. 2 Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, затвердженого цим же Наказом, слідує, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Мін`юсту відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, дії відповідача приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. щодо прийняття спірного рішення про державну реєстрацію права власності були протиправними у зв`язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном та щодо права на майно, яке виникло на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім того, з матеріалів справи неможливо встановити дотримання відповідачами вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в частині того чи набув іпотекодержатель предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Станом на час розгляду судом даної справи матеріали реєстраційної справи щодо вчинення спірної реєстраційної дії передані на знищення.

Крім того, реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було здійснено 01.10.2015 року, тоді як постановою державного виконавця Ленінського ВДВС про арешт майна боржника від 05.03.2012 року було накладено арешт на іпотечне майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що дані обтяження були накладені саме в рамках виконання рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.09.2012 року в цивільній справі № 1111/5607/12 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, відповідно до ч. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не

зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до

моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Тому, наявність зареєстрованих обтяжень на вказане майно не перешкоджає державної реєстрації права власності за іпотекодержателем ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до скасування (зняття) відповідних обтяжень, так як його вимоги мають пріоритет над вимогами інших кредиторів.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відтак, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, встановлені ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд позбавлений можливості самостійно витребовувати від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи та докази наявності обставин, з якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення.

Окрім того, відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об`єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної

реєстрації прав.

Так, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. було вчинено реєстраційні дії стосовно нерухомого майна, яке знаходиться не в м. Києві, а в м. Кропивницький, тобто поза межами території, на якій діє відповідний нотаріус-державний реєстратор.

Таким чином, позивачем обрано правильний та ефективний спосіб захисту свого порушеного права шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя, що узгоджується із ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Даний спосіб захисту є ефективним, відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, відповідно до вимог цивільного законодавства.

Водночас, щодо заяви відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.11.2018 року у справі № 372/1036/15-ц.

Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

Так, оспорюване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було прийнято приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. 01.10.2015 року, трирічний строк спливає 01.10.2018 року, а з даним позовом позивачі звернулися до суду 22.10.2019 року.

Водночас, згідно ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.05.2017 року позивачі вже зверталися до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., треті особи - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому просили визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, що здійснює функції державного реєстратора Кобелєвої А.М. від 01.10.2015 року № 24943200 про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована по АДРЕСА_3 , за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (справа № 405/2437/17).

Відтак, оскільки позивачами раніше пред`являлася відповідна вимога до суду в межах строку позовної давності, то строк позовної давності перервався, а тому вони не пропустили строк позовної давності для пред`явлення вказаних позовних вимог у цій справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності є обґрунтованими і доведеними та підлягають задоволенню, оскільки оспорюване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є протиправним, так як було прийнято приватним нотаріусом з порушенням своїх повноважень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. ст. 10-13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор-Плюс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, що здійснює функції державного реєстратора Кобелєвої Алли Михайлівни від 01.10.2015 року № 24943200 про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована по АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» ().

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» (), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. по 384 грн. 20 коп. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 10.02.2025 року.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний