Справа № 712/2724/25
Провадження № 2/712/1985/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкас в складі:

головуючого судді Пересунька Я.В.,

при секретарі Руденко А.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Нікітюка А.М.,

представника відповідача адвоката Новіка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

1.1. У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, просить стягнути із ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 21 889 грн 69 коп та відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

1.2. Позов обґрунтовано тим, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у справі № 712/8822/24 щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП встановлено, що 26 червня 2024 року о 13 год. 20 хв. пішохід ОСОБА_1 вийшла на регульований пішохідний перехід на перехресті вул. Шевченка та вул. Дашкевича на заборонений сигнал світлофора - «червоний» та допустила наїзд на себе автомобіля Ravon R2, д.н.з. НОМЕР_1 . Під час ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, транспортний засіб отримав механічні ушкодження з матеріальними збитками. У свою чергу ОСОБА_2 , 26 червня 2024 року о 13 год. 20 хв. керуючи автомобілем Ravon R2, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Шевченка у м. Черкаси, на перехресті з вул. Дашкевича, при виявленні перешкоди у вигляді пішохода, не вжив заходів для зменшення швидкості чи зупинки транспортного засобу та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , чим завдав їй тілесні ушкодження.

1.3. Судом у вказаній справі про адміністративне правопорушення визнано ОСОБА_1 винною у порушенні вимог п.п. 4.9, 4.14 а. 8.7.7 Правил дорожнього руху України, а ОСОБА_2 у порушенні п.п. 2.3 б, 12.3 Правил дорожнього руху України, але провадження у справі було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

1.4. Під час проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач ОСОБА_2 відмовився добровільно відшкодувати заподіяну позивачці ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду.

1.5. За послуги вузькоспеціалізованих лікарів та в ході проходження стаціонарного та амбулаторного лікування позивачка здійснила витрати на придбання медичних препаратів та проходження клінічних аналізів за направленнями лікарів, сукупна вартість яких складає 21889 грн. 69 коп. і які підлягають стягненню з відповідача. Вказані витрати мають причинно-наслідковий зв`язок зі спричиненим ОСОБА_1 відповідачем ушкодженням здоров`я та призначеними і отриманими медичними препаратами.

1.6. Враховуючи ступінь вини відповідача, характер вчиненого діяння та заподіяння шкоди у вигляді непоправного ушкодження стану здоров`я, ОСОБА_1 вважає розумним, виваженим та справедливим визначити відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. 00 коп.

1.7. 07 квітня 2025 року відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву, в якому він просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

1.8. Відзив обґрунтовано тим, що за наявності вини двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода має відшкодовуватись кожним з них залежно від ступеня вини. На думку відповідача, ступінь вини кожного з водіїв у даній ДТП складає 80 %: від дій ОСОБА_1 та 20 % від дій ОСОБА_2 , у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню і з цих підстав.

1.9. ОСОБА_1 відповідно до висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 19 серпня 2024 року за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Таким чином, моральна шкода, яка оцінена позивачкою в розмірі 50 000 грн є занадто завищеною, неспівмірною із ступенем завдання позивачці моральних страждань та призводить до явно надмірного, невиправданого збагачення особи.

1.10. 14 квітня 2025 року представником позивача ОСОБА_3 надано відповідь на відзив, у якій він просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 грн моральної шкоди, 10% розміру з яких позивачка зобов`язується перерахувати на забезпечення потреб Збройних Сил України для відсічі збройної агресії російської федерації.

1.11. Відповідь на відзив обґрунтовано тим, що внаслідок отриманих травм лікування позивачки на сьогоднішній день не закінчене, для забезпечення нормального стану свого здоров`я вона змушена постійно проходити медичні обстеження та лікування як викликаних внаслідок дій відповідача негативних змін у стані здоров`я, так і супутніх хвороб, загострення яких викликане спричиненими їй внаслідок наїзду автомобілем ОСОБА_2 тілесних ушкоджень. Вказане також додатково супроводжується постійним острахом позивачки за своє життя та необхідністю повної зміни ритму життя, що викликає особливі душевні страждання та дискомфорт.

1.12. У відповіді на відзив зазначено, що ОСОБА_1 зазнала переживань та страждань з приводу того, що відповідач добровільно не відшкодовує завдану їй шкоду, після ДТП поводить себе байдуже й жодного разу навіть не поцікавився станом здоров`я позивачки, навіть не вибачився перед нею.

1.13. Хвилювання та думки, про те, де взяти гроші на лікування від отриманих тілесних ушкоджень тримають позивачку у постійній нервовій та психологічній напрузі, що негативно впливає не лише на відносини в сім`ї та на роботі, а й на те, що позивачка не могла, та до цього часу не може спокійно спати вночі. До того ж значну частину і так невеликого сімейного бюджету довелося спрямувати на придбання медичних препаратів та медичні послуги, що часто призводить до розладів у сім`ї.

1.14. Позивачка також вимушена була змінити свій звичний робочий день, адже витрачала не мало часу на поїздки до лікарів, що в свою чергу спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сім`ю та роботу.

1.15. Семенова також зазначає, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» за полісом № 216117381, а тому останнє повинно нести солідарну відповідальність разом із самим ОСОБА_2 за завдану позивачці шкоду.

1.16. 16 січня 2025 року ПРАТ СК «ВУСО» частково компенсувало ОСОБА_1 шкоду, заподіяну їй внаслідок ДТП, в розмірі 6 985 грн. 02 коп., з яких сума компенсації моральної шкоди становить 5 % від цієї суми в загальному розмірі 349 грн. 25 коп.

1.17. Таким чином, решту моральної шкоди, заподіяної здоров`ю позивачки в розмірі 50000 грн. має сплатити саме ОСОБА_2 як винуватець ДТП.

1.18. Щодо розрахованого відповідачем ступеня вини кожного з учасників ДТП, то враховуючи обставини цієї події, ступінь вини кожного з учасників даної дорожньо-транспортної події, на думку позивачки, складає 50% відсотків.

2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

2.1. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 06 березня 2025 року заяву про самовідвід судді Марцішевської О.М. задоволено, справу спрямовано до керівника апарату суду для визначення іншого судді в порядку повторного автоматизованого розподілу.

2.2. Ухвалою судді Соснівського районного суду міста Черкас Пересунька Я.В. від 11 березня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

2.3. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 08 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Нікітюка А.М. про залучення співвідповідачем приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо»; клопотання представника позивача Нікітюка А.М. про часткову зміну позовних вимог повернуто заявнику.

2.4. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

2.5. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

3. Положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини

3.1. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

3.2. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

3.3. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

3.4. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3.5. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

3.6. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

3.7. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

3.8. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

3.9. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

3.10. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

3.11. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

3.12. Під непереборною силою варто розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого варто розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

3.13. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується (частина друга статті 1193 ЦК України).

3.14. Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

3.15. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

3.16. Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

3.17. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

4. Фактичні обставини, встановлені судом

4.1. Судом установлено, що відповідно до акта огляду МСЕК № 073685 від 18 липня 2005 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності безстроково (а.с. 8).

4.2. Згідно з постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2024 року у справі № 712/8822/24, що набрала законної сили 12 листопада 2024 року, о 13 год. 20 хв. 26 червня 2024 року пішохід ОСОБА_1 вийшла на регульований пішохідний перехід на перехресті вул. Шевченка та вул. Дашкевича у м.Черкаси на заборонений сигнал світлофора - «червоний» та допустила наїзд на себе автомобіля Ravon R2, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який при виявленні перешкоди у вигляді пішохода не вжив заходів для зменшення швидкості чи зупинки транспортного засобу та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , чим завдав їй тілесні ушкодження.

4.3. Цією ж постановою було встановлено порушення пішоходом ОСОБА_1 вимог п.п. 4.9, 1.14а, 8.7.7 Правил дорожнього руху України, водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 2.3б, 12.3 Правил дорожнього руху України, а провадження у справі за ст. 124 КУпАП щодо вказаних учасників ДТП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

4.4. Станом на 26 червня 2024 року відповідно до полісу № 216117381 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» з лімітом відповідальності за шкоду, завдану життю і здоров`ю 320 тис грн, а за шкоду, завдану майну 160 000 грн.

4.5. 26 червня 2024 року ОСОБА_1 було госпіталізовано в ортопедо-травматологічне відділення КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» для оперативного лікування та цього ж дня їй було проведено хірургічну операцію AN7 04 03 ПХО правого коліна.

4.6. Відповідно до виписки № 16298 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» від 01 липня 2024 року та медичної картки № 16298 стаціонарного хворого, ОСОБА_1 отримала наступні тілесні ушкодження: S81.0. відкрита рана правого коліна, забій та пошкодження зв`язок лівого променево-зап`ясного суглобу; забійна рана нижньої губи, перелом ріжучої частини коронки 2.1, 2.2 зубів; остеохондроз, спондилоартроз, спондильоз поперекового відділу хребта, дегенеративний антеспондилолістез L4 І ст. з відносним стенозом хребцевого каналу на цьому рівні, протрузії м/х/д L4-L5, L5-S1 (МРТ ПВХ від 29 червня 2024 року), вертеброгенна люмбалгія.; гемангіома.тіла L2.

4.7. Із 03 липня 2024 року до 09 серпня 2024 року ОСОБА_1 продовжила амбулаторне лікування в КНП «Черкаська міська консультативно-діагностична поліклініка» з основним діагнозом: не уточнені множинні травми, відкрита рана правого колінного суглоба, забій та травматичне пошкодження зв`язок лівого променево-зап`ясткового суглобу, помірно виражена згинально розгинальна контрактура лівого променево-зап`ясткового суглобу, ПФС 2 cт., травматичний розрив медіального меніску лівого колінного суглобу, блокаж, ПФС 3 ст. дегенеративні зміни обох менісків правого колінного суглобу, ПФС 3 ст. бурсит напівперетинчастого м`язу лівого та правого стегна, значна післятравматична виражена згинально контрактура обох колінних суглобів, забій та розрив передньої малогомілкової-таранної зв`язки лівого гомілково-ступеневого суглобу, підшкірна гематома лівої стопи, помірно виражена згинально розгинальна контрактура лівого гомілково-ступеневого суглобу, ПФС 2 ст., забійна рана нижньої губи, перелом ріжучої частини 21 та 22 зубів, двобічний гонартроз 2 ст.

4.8. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 19 серпня 2024 року, складеного лікарем судово-медичним експертом КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертиз», згідно з даними наданих медичних документів, при зверненні ОСОБА_1 у неї лікарями діагностовано: рану нижньої губи, переломи коронкової частини 21 та 22 зубів, рану ділянки правого колінного суглобу, частковий розрив звязки лівого гомілково-ступневого суглобу, розрив дегенеративно зміненого внутрішнього меніску лівого колінного суглобу, крововиливи та садна в ділянці нижніх кінцівок що виникли внаслідок дії тупих предметів незадовго до первинного звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою і за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с. 51-53).

4.9. Згідно з консультаційним висновком спеціаліста КНП «Черкаська обласна стоматологічна поліклініка Черкаської обласної ради» від 10 вересня 2024 року ОСОБА_1 як потерпіла внаслідок ДТП з переломом коронкової частини 21.22 зубів, потребує художньої реставрації вказаних зубів (а.с. 29).

4.10. Відповідно до гарантійного талону на стоматологічні послуги ФОП ОСОБА_4 від 10 вересня 2024 року, ОСОБА_5 було проведено реставрацію 21 та 22 зубів (а.с. 30).

4.11. Згідно з наданими ОСОБА_5 квитанціями, вона здійснила витрати на придбання медичних препаратів та проходження клінічних аналізів загальною вартістю 21 889 грн. 69 коп.

4.12. 16 січня 2025 року ПрАТ «СК «ВУСО» перерахувало ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 6 958 грн 02 коп.

5. Оцінка Суду

5.1. Правозастосовча практика у цій категорії справ є усталеною, так Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Водночас, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Разом із тим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається, до них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

5.2. У постанові КЦС ВС від 07 травня 2024 року у справі № 456/1399/22 зазначено, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

5.3. Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, суд зауважує, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» з лімітом відповідальності за шкоду, завдану життю і здоров`ю 320 тис грн, а за шкоду, завдану майну 160 000 грн.

5.4. Як вказано у п. 35 постанови ВП ВС від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

5.5. Згідно з пунктами 56, 57 вказаної постанови ВП ВС, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності

5.6. З огляду на викладене, оскільки заявлена позивачкою до відшкодування сума завданої майнової шкоди перебуває в межах вказаних страхових лімітів і судом не встановлено умов, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» могли свідчити про не виникнення у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування, то підстави для стягнення з ОСОБА_2 відшкодування завданої ОСОБА_1 майнової шкоди та витрат на лікування відсутні.

5.7. Щодо вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то суд робить наступні висновки.

5.8. Суд враховує, що позивач обгрунтовує вимоги про відшкодування моральної шкоди тим, що 26 червня 2024 року зазнала ушкодження здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким керував ОСОБА_2 .

5.9. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

5.10. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

5.11. Суд виходить із того, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, а розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

5.12. Таких самих висновків дійшов КЦС ВС у постанові від 02 квітня 2025 року у справі № 753/4289/23.

5.13. Суд також виходить із того, що аналіз положень ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України дає підстави для висновку, що в разі завдання моральної шкоди джерелом підвищеної небезпеки, підлягають встановленню протиправність дій чи бездіяльності заподіювача шкоди, зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою моральною шкодою, незалежно від вини завдавача такої шкоди.

5.14. Як було встановлено судом, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 26 червня 2024 року, що сталась зокрема й через порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 2.3б, 12.3 Правил дорожнього руху України (порушення вказаних пунктів ПДР підтверджується постановою суду), що набрала законної сили, ОСОБА_1 було завдано легкі тілесні ушкодження у виді рани нижньої губи, переломів коронкової частини 21 та 22 зубів, рани ділянки правого колінного суглобу, часткового розриву звязки лівого гомілково-ступневого суглобу, розриву дегенеративно зміненого внутрішнього меніску лівого колінного суглобу, крововиливів та саден у ділянці нижніх кінцівок.

5.15. У звязку з вказаними тілесними ушкодженнями ОСОБА_1 проходила стаціонарне та амбулаторне лікування, яке змушена періодично продовжувати й на час розгляду цієї справи.

5.16. Таким чином, внаслідок дії 26 червня 2024 року джерела підвищеної небезпеки (автомобіля) під керуванням ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було завдано моральних та фізичних страждань.

5.17. Враховуючи, що станом на день завдання шкоди ОСОБА_1 була особою з інвалідністю ІІІ групи безстроково, беручи до уваги її стан здоров`я після ДТП, характер тілесних ушкоджень та тяжкість вимушених змін у її житті, що пов`язані з необхідністю відвідування лікувальних закладів, проведення медичних маніпуляцій у виді хірургічної операції правого коліна та художньої реставрації двох зубів, несення додаткових витрат на лікування для відновлення здоров`я, потребу у подальшому лікуванні наслідків перенесеної травми, а також з огляду на байдужу поведінку ОСОБА_2 , який після ДТП не вчинив жодних дій для відшкодування завданої ним шкоди, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає що розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 міг би становити 40 000 грн.

5.18. При цьому суд враховує, що відповідачем не доведено обставин непереборної сили чи умислу потерпілої в завданні їй шкоди відповідачем.

5.19. Як роз`яснено в постанові КЦС ВС від 30 червня 2023 року у справі №338/890/20, стаття 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовується і в інших випадках завдання шкоди фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

5.20. Суд враховує, що постановою Соснівського районного суду м. Черкас від 31 жовтня 2024 року у справі № 712/8822/24 було встановлено, що на час ДТП пішохід ОСОБА_1 порушила вимог п.п. 4.9, 1.14а, 8.7.7 Правил дорожнього руху України, оскільки вийшла на регульований пішохідний перехід на перехресті вул. Шевченка та вул. Дашкевича у м.Черкаси на заборонений сигнал світлофора - «червоний» та допустила наїзд на себе автомобіля Ravon R2, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .

5.21. Таким чином, груба необережність потерпілої ОСОБА_1 сприяла завданню їй шкоди, в тому числі й моральної.

5.22. За таких обставин, враховуючи ступінь її вини, який суд визначає у 50 %, розмір відшкодування моральної шкоди, що стягується з ОСОБА_2 , підлягає зменшенню до 20 000 грн, що також відповідатиме ст. 1193 ЦК України, засадам розумності, виваженості й справедливості, буде достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не призводитиме до її безпідставного збагачення.

6. Розподіл судових витрат між сторонами

6.1. Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову та звільнення позивачки від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 336 грн 96 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (задоволено 27,82 % первісних позовних вимог, тому 1211 грн 20 коп. судового збору * 27,82%=336 грн 96 коп.).

Керуючись ст. ст. 12-13, 19, 81, 82, 89, 141, 259, 264-265, 268, 274-279, 280-283 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 20 000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати у виді судового збору в розмірі 336 грн 96 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Черкаським апеляційним судом, якщо таке рішення не буде скасовано.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 14 травня 2025 року.

Суддя: Я.В. Пересунько