441/2381/21 2/441/10/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

14.05.2025 року Городоцький районний суд Львівської області у складі:

головуючої, судді - Ференц О.І.,

за участю секретаря судового засідання - Пеленської Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городок Львівської області за участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частку істотних покращень житлового будинку

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

І. Стислий виклад обставин справи:

ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, покликаючись на те, що 17.01.2001 він разом із відповідачкою, на той час його цивільною дружиною, купив житловий будинок на АДРЕСА_1 загальною площею 56.5 кв.м. та земельну ділянку для його обслуговування площею 0.0488 га. Будинок був записаний на відповідачку. Інвентаризаційна вартість будинку становила 12088 грн., земельної ділянки 37.07 грн., за цю нерухомість вони заплатили 12125 грн.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 10.03.2021 було встановлено факт його проживання з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 по 27.11.2005 до часу реєстрації шлюбу. У 2007 було розпочато реконструкцію спірного будинку, 26.12.2012 було зареєстровано в інспекції ДАБК у Львівській області Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації і 24.12.2013 було проведено реєстрацію права власності за відповідачкою цілого житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 130.7 кв.м. та підвалу площею 48.2 кв.м. Вказану реконструкцію вони з відповідачкою проводили за час подружнього життя і за спільні кошти, обидвоє на той час працювали в Польщі. У 2016 вони ще одержали дозвіл на реконструкцію другого поверху, у 2017 горище зробили мансардними кімнатами, внаслідок чого житловий будинок збільшився ще на 90 кв.м., проте відповідачка не приймає в експлуатацію цю частину будинку та приховує документи. 14.08.2020 шлюб між ними розірвано.

Вказує, що відповідачка має намір відчужити спірне будинковолодіння, тим самим позбавивши його права на частку у такому, та одержати кошти з продажу виключно для себе. Вони з відповідачкою за час шлюбу провели будівельні та ремонтні роботи в будинку, чим істотно збільшили його вартість, при цьому ці будівельні роботи були капітальними та зумовили покращення якісних характеристик будинку (збільшення загальної та житлової площі). Стосовно земельної ділянки, то відповідно до чинного законодавства, якщо на земельній ділянці знаходиться будинок, будівля чи споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України. Такого висновку дійшов також ВС у постанові від 14.11.2018 у справі 295/16776/14-ц.

У зв`язку з наведеним просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частку істотних покращень житлового будинку АДРЕСА_1 .

23.05.2024 представник позивача подав уточнену позовну заяву, в якій просить визнати за позивачем право власності на частку істотних покращень житлового будинку АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_6 на користь позивача половину вартості ремонтно-будівельних робіт, які виконувалися при реконструкції з добудовою житлового будинку АДРЕСА_1 , в розмірі 1654766 грн., сплачений судовий збір, витрати за проведення експертизи та витрати на правову допомогу. Уточнений позов мотивує тим, що висновком експерта встановлено, що у 2001 відповідачкою було придбано будинок загальною площею 84.2 м?, на даний час площа будинку 249.8 м?, тобто різниця складає 163.1 м?, що у відсотковому відношення складає 70.5 %. Вартість будинку станом на дату купівлі становила 69933 грн., натомість зараз його вартість 4695879 грн., вартість ремонтно-будівельних робіт, які виконувалися при реконструкції з прибудовою житлового будинку АДРЕСА_1 , становить 3309532 грн. Оскільки частина житлового будинку незавершена будівництвом та згідно п.4 висновку експертом не виявилося можливим розмежувати будівельні роботи за два періоди (2007-2012, 2017-2018 роки), позивач не має можливості визначити частку у спірному будинку і змушений просити стягнути з позивачки вартості ремонтно-будівельних робіт, що становить 1654766 грн. Враховуючи те, що внаслідок спільних трудових та грошових затрат сторін внаслідок реконструкції з добудовою значно збільшилася площа та зросла вартість спірного житлового будинку, який належить на праві власності відповідачці, позивач вправі претендувати на половину суми, на яку було здійснено вищезазначене покращення будинковолодіння.

ІІ. Процесуальні дії у справі:

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2021 вказану цивільну справу передано для розгляду судді Ференц О.І.

26.10.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

09.12.2021 ухвалою суду у справі призначено судову оціночну будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

11.03.2024 провадження у справі поновлено у звязку з надходженням висновку експертизи.

ІІ. Позиція учасників справи:

Згідно поданого відповідачкою відзиву на позовну заяву, проти задоволення позову заперечує в повному обсязі з наступних міркувань. Позивач жодних коштів на покращення належного їй на праві приватної власності будинку не давав, що підтверджується також постановою Львівського апеляційного суду від 07.09.2021 у цивільній справі № 441/1062/20. Даною постановою позивачу відмовлено у задоволенні його позову щодо визнання спірного будинку спільним майном подружжя, визнання за ним права власності на 1/2 частину такого та прибудинкової земельної ділянки. Збільшення вартості майна, про яке йдеться у позові, відбулося внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та іншими чинниками, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат у майно, тобто вирішальне значення мають шляхи та способи збільшення такої вартості, яка має бути доведена тим з подружжя, хто претендує на таке майно. Натомість жодних доказів витрачання особистих коштів на покращення будинку позивач не надав. Позивач також замовчує той факт, що покращення спірного будинку проводилося за її кошти та кошти її дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які також працювали за кордоном. Просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю заявлених вимог.

16.09.2024 у зв`язку з поданням позивачем заяви про уточнення позовних вимог відповідачем подано додаткові пояснення у справі, згідно з якими експерт вказала вартість будівельних робіт 3300950 грн., які виконувалися при будівництві житлового будинку АДРЕСА_1 , а не які виконувалися при реконструкції цього житлового будинку, крім цього експерт врахувала у вартість робіт приміщення мансарди, яке на даний час не завершене і не узаконене, а також гараж, який був побудований до 01.01.2004 року, та інші будівельно-ремонтні роботи, які проводилися нею до 01.01.2004. Також експерт у своєму висновку не встановила обєму та вартості робіт, які зі слів позивача проводилися в періоди з 2008-2010, 2017-2018 роках. Таким чином висновки, надані у первинній експертизі, є неясними та неповними.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та пояснив, що сторони у справі перебували у шлюбі 20 років, хоча спілкувалися ще задовго до цього. Вони купили будинок до шлюбу, однак разом приводили його до пуття, вкладалися чим могли в його завершення. Після розірвання шлюбу між ними залишилися невирішені фінансові питання. Судом було встановлено факт спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, за цей період площа спірного житлового будинку суттєво збільшилася, відтак позивач бажає матеріального відшкодування за витрати, які він поніс у зв`язку з реконструкцією будинку, на частку у будинку не претендує.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що з відповідачкою знайомий з 1984 року, з 1999 року почали будувати відносини між собою, згодом в січні придбали спірний будинок, він також вклав свої кошти в придбання будинку, оскільки на той час добре заробляв, крім цього ще позичив гроші у знайомих. Він довіряв відповідачці, відтак будинок був оформлений на неї, хоча усі довідки і необхідні документи збирав він. Один син відповідачки жив з ними, інший з батьком. Після одруження вони разом здійснювали реконструкції у цьому будинку, щоб заробити гроші разом їздили за кордон. У 2007-2009 була реконструкція, яка була згодом узаконена через конфлікт з сусідкою. Вони виготовили робочий проект і технічну документацію. В 2017 він зробив генеральну реконструкцію, внаслідок якої будинок збільшився в рази, в 2018 завершив електрифікацію і штукатурні роботи в добудові, в 2019 році між ним і дружиною почалися конфлікти через молодшого сина відповідача. Його дружина викликала поліцію і вигнала його з будинку. Він 20 років присвятив відповідачці, усі гроші вкладав в будинок, який належить їй і її дітям, відповідач вклала не більше 20 % того, що було витрачено на реконструкцію і добудову, усе решта були його кошти. Крім цього він утримував відповідачку і її дітей, оскільки її перший чоловік аліментів не платив. Заперечує пояснення відповідачки в тій частині, що старший син допомагав їй фінансово. Кошти, які родина її першого чоловіка передала з-за кордону, пішли на вирішення проблем із сином, а не на реконструкцію будинку. Одразу після купівлі будинку реконструкція не проводилася, бо вони не мали грошей, тому й поїхали разом на заробітки за кордон. Він проводив каналізацію в цей будинок, будував гараж. Сини відповідачки допомагали фізично, але не фінансово.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та пояснила, що спірний житловий будинок придбала у 2001 році, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_9 . До нотаріуса її підвозив позивач, але при оформленні договору він не був присутній. Будинок придбала у ОСОБА_10 , одразу ж після цього поїхала в РП на заробітки, щоб закінчити ремонти в будинку. До 2004 року вона закінчила ремонт на першому поверсі будинку, збудувала за власні кошти гараж. Гараж був збудований у 2003-2004 роках з розібраної літньої кухні, а шифер на перекриття їй дала мама, лише у 2018 році шифер був замінений на бляху. Також на час купівлі будинку у ньому була веранда. Позивач проживав разом з нею з 2004 року, проте весь час він доглядав за батьками. На той час у будинку була побілка, підлоги, вони лише підключили водопостачання з колодязя. Також до 2004 року вона поміняла котел і батареї, оновила систему опалення, зробила ванну, кухню, поміняла двері в двох кімнатах. В 2006 році вона поїхала на заробітки з двома синами, один з них ще був неповнолітнім, за зароблені кошти добудували дві кімнати. Спільного бюджету з позивачем у них не було, усі зароблені кошти позивач вкладав у будинок батьків, де зараз проживає його син. З 2014 року обидва її сини проживають за кордоном, де працюють, саме вони дали їй кошти на розбудову будинку, власне син ОСОБА_11 п`ять років допомагав їй фінансово проводити реконструкцію будинку. Також їй фінансово допомагала родина з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . З самого моменту придбання будинку усі знали, що такий буде належати її сину ОСОБА_14 , в будівництві допомагали її дядько, брат, позивач ніколи фінансово не допомагав їй, цей будинок вона робила для себе і своїх дітей, жодних коштів на реконструкцію і добудову ОСОБА_15 не виділяв. Позивач після відмови у визнанні майна спільною сумісною власністю подружжя викрав з будинку батареї, колонку на воду, шафи тощо, обмежував їй доступ до нерухомості, погрожував.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що з сім`єю ОСОБА_17 перебував у дружніх відносинах, часто бував у них вдома, знає, що будинок вони придбали у ОСОБА_18 десь на початку 2000-х років, позивач підшуковував майстрів для ремонт будинку, з часом там була проведена добудова, облаштована ванна, змінене опалення. Позивач разом з дружиною їздили на заробітки за кордон, після повернення ремонтували будинок, інколи він допомагав позивачу розгружати будівельні матеріали. Сім`я завжди жила в ідилії, не знає про конфлікти між ними, позивач говорив, що будинок будують для сина ОСОБА_14 , останній зі слів позивача також фінансово допомагав в реконструкції будинку. Бачив, як позивач оплачував майстрам за отеплення будинку, але чиї це були кошти йому невідомо. Крім цього багато будівельних матеріалів позивач привозив з села Прильбичі, звідки він родом.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що на початку 2000 років він продав свій будинок відповідачу. Оглядати будинок приїжджали позивач і відповідач разом, покупцем була ОСОБА_19 , хто передавав йому гроші не пригадує, але при купівлі-продажу вони були обоє. Бачив, що в будинку проводили ремонтні роботи і добудову, бо їздить попри цей будинок кожен день на роботу, але хто займався організацією і оплачував це йому невідомо. На момент продажу будинку там було опалення, не було проведено воду, ззаду була літня кухня з фундаментом, зараз її немає, а спереду зробили гараж. З моменту продажу будинок змінився кардинально, його підняли, поміняли дах.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що з 2017 року допомагав позивачу проводити ремонті роботи в будинку в с. Суховоля Городоцького району, вони разом розбирали верхній поверх, підмуровували, отепляли будинок, копали котлован біля будинку, облаштовували майстерню для відповідачки, бо вона кравчиня, інколи залучали інших осіб. До 2017 року він лише один раз був в Суховолі, допомагав позивачу копати підвал, на той час перший поверх був побілений, всередині будинку були меблі. Поки виконувалися ремонтні роботи відповідачка була за кордоном, заробляла кошти, але коли ОСОБА_21 були потрібні кошти, вона відмовляла йому. Він бачив, як ОСОБА_15 оплачував будівельні матеріали в ОСОБА_22 , платив майстрам, розраховувався з водіями, також йому платив по 300 грн. за день роботи на будівництві, кому належали ці кошти він не знає. На той час старший син відповідачки проживав в Іспанії, молодший жив з нею в РП. Він також свого часу в РП працював разом з старшим сином відповідачки, потім і з молодшим, виконували ремонтні роботи. Обидва сини ОСОБА_3 були за кордоном і працювали.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснила, що добре знає батьків відповідачки, з позивачем не знайома. Свого часу вона особисто передавала кошти мамі ОСОБА_3 пані ОСОБА_24 , від родичів з Канади. В 2003 році вона з чоловіком були в Суховолі, оглядали будинок і ремонт, оскільки в цей час самі купили будинок і їх цікавило усе, пов`язане з ремонтами. В цей час в будинку проживала мама відповідачки. Перед будинком був гараж, при будинку була веранда, будинок був одноповерховий. Дуже їм сподобалася столярка, в будинку була ванна, уся потрібна сантехніка, опалення сучасне. ОСОБА_25 розказувала, що дали дітям шифер на перекриття гаражу, допомагали закінчити ремонт. В 2023 році відповідач подзвонила їм і попросила приїхати, бо її пограбували. Коли вони приїхали в с. Суховоля побачили в будинку вирвані вікна, двері. Як пояснила їм ОСОБА_19 , це все зняв її колишній чоловік, показувала навіть знімок як він виносить речі з будинку. На той час в будинку вже була добудова другого поверху.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснив, що добре знав маму відповідачки, з ОСОБА_27 познайомився значно пізніше. Свого часу він два або три рази привозив мамі відповідачки гроші від родини з США та ОСОБА_12 , передавав їй конверти. В 2003 році він приїжджав до мами відповідачки у спірний будинок, на той час там був спереду гараж, всередині був гарний ремонт, нове опалення, паркет, нова сантехніка. Мама відповідачки говорила, що допомагає дочці закінчити ремонт в будинку. ОСОБА_19 також з синами була на заробітках, кошти вкладала в ремонт. В 2023 відповідач попросила їх з дружиною приїхати, бо в неї була істерика, в будинку їй зрізали батареї, труби, зняли котел, двері. ОСОБА_19 пояснила, що все це зробив її колишній чоловік. Останній раз був в будинку два-три тижні тому, там нічого не змінилося, немає міжкімнатних дверей, труб та батарей.

Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , після купівлі сестрою будинку в с. Суховоля вона декілька місяців проживала там з сином ОСОБА_3 ОСОБА_14 , бо сестра поїхала на заробітки за кордон. Будинок був придатний для проживання, там було опалення, газова колонка, сантехніка. Купити будинок сестрі допомогла мама, бо мала грошові передачі з-за кордону. Її батько допомагав ОСОБА_29 зробити ремонт у будинку, розбирав літню кухню за будинком і з неї будували гараж. Пізніше проїздом бувала в сестри, ОСОБА_30 заробляла гроші на свій будинок, а позивач будувався в с. Прильбичі, звідки він родом. ОСОБА_31 у 2001 році в будинку не було, не пам`ятає коли її встановили. На ОСОБА_32 приїжджали до с. Суховоля, в будинку були познімані батареї, все повиривано, зі слів сестри це все зробив її колишній чоловік.

Свідок ОСОБА_33 в судовому засіданні пояснила, що знайома з обома сторонами, в 2004 році вперше була в будинку сторін, їй запам`яталася велика шафа-купе в коридорі, ремонт на той час уже був, перед будинком був зведений гараж, веранда була. Всередині була маленька кухня з вмонтованою духовкою, у ванну вона не заходила. В будинку бачила відповідачку і її дітей, позивача на той час не бачила, він приїжджав з Прильбич. В 2012 відповідачка з сином поїхали заробляти гроші, бо хотіли отеплити будинок і поміняти дах, знає, що син фінансово допомагав мамі. Згодом бачила, що в будинку роблять ремонт, орієнтовно 2016-2017 роки, бо стояло риштування, ходили майстри, але що саме добудовували чи ремонтували їй невідомо. Коли отепляли будинок ОСОБА_19 була за кордоном, хто займався організацією отеплення їй невідомо. Нещодавно вона також була в цьому будинку там позривані двері, опалення, крани, знятий насос, все, що можна зняти, зняте. Її чоловік допомагав п. Любі купляти будівельні матеріали, насос, труби, крани, навіть умивальник, бо теж був знятий. Купляли також відповідачу обігрівач, бо в будинку зрізані батареї.

Свідок ОСОБА_34 в судовому засіданні пояснила, що є свахою ОСОБА_3 , добре знає і позивача. В 2004 вони приходила до відповідачки підшивати деякі речі, на тоді в будинку вже був ремонт, але паралельно велися ще будівельні роботи, був вже гараж, який зробили з літньої кухні. Позивача там на тоді не бачила, познайомилася з ним вже перед весіллям дітей в 2013 році. Зі слів ОСОБА_35 знає, що фінансово їй допомагали батьки та старший син, який працював за кордоном, також вона сама постійно їздила на заробітки. Син ОСОБА_35 ОСОБА_11 , сам говорив, що змушений їхати за кордон, бо потрібно добудувати другий поверх в будинку. Як позивач, так і відповідач стверджували, що будинок призначений для сина ОСОБА_14 . Не бачила позивача в будинку коли приходила до ОСОБА_35 , остання говорила їй, що він в більшості проживає з батьками в с. Прильбичі, також не бачила, щоб він безпосередньо допомагав проводити ремонт в будинку. Останній раз ОСОБА_19 попросила її прийти до неї в лютому 2023, в будинку було все рограбовано позивачем, знято батареї, сантехніку тощо. Аналогічні за змістом покази дав в судовому засіданні і свідок ОСОБА_36 , сват ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_37 в судовому засіданні пояснила, що знайома з ОСОБА_3 з 2009 року, приходила до неї шити речі. В будинку на той час був зроблений ремонт, тільки не було добудови другого поверху. Знає зі слів відповідача, що другий поверх в будинку добудовували за кошти сина, який працював за кордоном, ОСОБА_30 також постійно їздила на заробітки, ніколи не чула, щоб позивач щось фінансував в будинку. Всі стверджували, що будинок добудовується для сина ОСОБА_14 . Була в будинку після того, як позивач повивозив звідти речі зняв унітаз, котел, дроти позабирав, газову колонку, батареї тощо, будинок став непридатний для проживання.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін:

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що у задоволенні уточненого позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за реєстровим № І-61 від 17.01.2001 ОСОБА_38 купила у ОСОБА_10 житловий будинок в АДРЕСА_1 , в якому три жилі кімнати площею 33 кв. м. і кухня, та земельну ділянку площею 0.0488 га, яка розташована на території Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області і передана для обслуговування вищевказаного житлового будинку. Продаж вчинено за 12125 грн. 07 коп., інвентаризаційна оцінка житлового будинку становила 12088 грн., грошова оцінка землі становила 37.07 грн. (а.с.10). 11.06.2001 Самбірським МБТІ видано ОСОБА_38 реєстраційне посвідчення на право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за реєстровим номером 699 (а.с.11).

Згідно даних будинкової книги для прописки громадян, заведеної у 2001 році на ім`я ОСОБА_39 , загальна площа будинку 56.5 кв.м., житлова 33 кв.м. (а.с.21-23).

27.11.2005 ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_40 , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 27.11.2005 (а.с.9).

26.12.2012 Інспекція ДАБК у Львівській області затвердила ОСОБА_3 Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, відповідно до якої було проведено реконструкцію індивідуального житлового будинку з прибудовою по АДРЕСА_1 , початок будівництва 2007 рік закінчення будівництва 2009 рік. Внаслідок реконструкції загальна площа будинку збільшилася до 130.7 кв.м., житлова 46.2 кв.м. (а.с.12-15).

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 24.12.2013 за реєстраційним номером 15254545 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності в цілому на вищевказаний житловий будинок загальною площею 130.7 кв.м., житловою 46.2 кв.м. (а.с.16). Як зазначено у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 15259088 від 24.12.2013, одноповерховий житловий будинок в АДРЕСА_1 належить в цілому ОСОБА_3 і складається з першого поверху: веранда 6.3 кв.м., коридор 9.2 кв.м., кімната 15.5 кв.м., кімната 20.4 кв.м., коридор 6.4 кв.м., ванна 6.4 кв.м., кухня 8 кв.м., кімната 10.3 кв.м., підвал загальною площею 48.2 кв.м., складові частини об`єкта нерухомості прибудова, гараж, огорожа. Загальна площа будинку 130.7 кв.м., житлова 46.2 кв.м. (а.с.17).

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 14.08.2020 шлюб між сторонами розірвано (а.с.25-26).

Постановою Львівського апеляційного суду від 07.09.2021 у цивільній справі №441/1062/20 (провадження № 22-ц/811/1514/21) рішення Городоцького районного суду Львівської області від 10.03.2021 в частині визнання житлового будинку загальною площею 130.7 кв.м. з господарськими будівлями та мансардним приміщенням площею 93.2 кв.м. та земельної ділянки з кадастровим номером :12:011:0086 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.488 га, що розташовані в АДРЕСА_1 , спільним майном подружжя та визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину будинку та земельної ділянки скасовано, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с.33-42). Як констатував суд, дійшовши висновку про те, що спірне майно є спільним майном подружжя, суд першої інстанції не врахував, що реконструкція придбаного відповідачкою будинку та його подальше облаштування (перекриття), навіть за доведених обставин щодо спільного проведення такої (кошти та фізична праця, зусилля) з позивачем, не може оминути факту купівлі відповідачкою ОСОБА_3 відповідного будинку як цілісного комплексу та окремого обєкту цивільних правовідносин, що має визначальне значення при його можливому поділі. В порушення принципів змагальності та диспозитивності, які несуть собою обоє учасників справи щодо доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, збирання та надання суду відповідних доказів, позивач не звертався до суду із клопотанням про проведення відповідної експертизи. Відтак, будь-які доводи стосовно реконструкції будинку в контексті відсотків збільшення такого з часу його придбання відповідачкою та участі кожного зі сторін у відповідній реконструкції є припущенням, тому до уваги судом не може бути взято.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 6340 від 26.02.2024 ринкова вартість будикноволодіння АДРЕСА_1 станом на час проведення експертизи складає 4695879 грн., вартість цього ж будинковолодіння станом на дату купівлі 17.01.2001 могла становити 69933 грн., в зв`язку з відсутністю проектно-кошторисної документації, переліку виконаних будівельних робіт з розмежуванням вказаних періодів виконання (період з 2008-2010), (період з 2017-2018), обємів виконаних робіт, які носять прихований характер, встановити їх вартість станом на час проведення дослідження не надається можливим. Вартість ремонтно-будівельних робіт, які виконувалися при будівництві житлового будинку на АДРЕСА_1 згідно наданого переліку виконаних робіт могла становити 3309532 грн., станом на час проведення огляду частина будівельних робіт по реконструкції, дозвіл на яку сторони отримали у 2016 році, будинку АДРЕСА_1 , розпочаті у 2017-2018 роках, не завершена будівництвом. Фактична площа будинку АДРЕСА_1 складає 249.8 м? (а.с.82-159).

Майнові відносини, які складаються між подружжям, врегульовано СК України.

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Згідно зі статтею 57 СК України у редакції, чинній на час укладення шлюбу між сторонами, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як встановлено частиною 7 цієї ж статті, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином за загальним правилом майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, є його особистою приватною власністю, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте під час шлюбу.

Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції», пункти 69 і 73).

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

Зокрема, втручання у право особистої приватної власності передбачено у ч.1 ст.62 СК України, згідно якої якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.

Вказаний правовий висновок викладено у Постанові ВП ВС від 22.09.2020 у цивільній справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою статтею 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Матеріалами цивільної справи не підтверджено належними та допустимими доказами понесення позивачем фінансових та трудових затрат, які призвели до істотного збільшення вартості спірного майна, перебування його за кордоном під час перебування у шлюбі з відповідачкою жодним чином таких обставин не доводить, в матеріалах справи відсутня інформація з приводу отриманих в період реконструкції спірного будинку доходів позивача, а також їх скерування у будівництво чи ремонт спірного об`єкта нерухомості. Покази свідків в частині власне трудових затрат позивача при реконструкції будинку є суперечливими, а відтак не можуть бути покладені в основу висновку про те, що такі затрати позивача без доказів вкладення будь яких коштів в таку реконструкцію потягли за собою істотне збільшення вартості майна.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16-ц, сам лише факт отримання особою заробітної плати не може бути доказом участі у будівництві спірного будинку, а показання свідків не можуть підтверджувати розмір коштів, які були вкладені ним у будівництво спірного будинку.

Таким чином позивач не надав доказів на підтвердження того, що він здійснив грошовий чи трудовий внесок у реконструкцію будинку, внаслідок якого той істотно збільшився у своїй вартості та розмірі, сам по собі факт перебування позивача у шлюбі з відповідачкою на момент здійснення реконструкції об`єкта нерухомого майна не є достаньою підставою для застосування ст.62 СК України і визнання за позивачем права на частину вартості істотних покращень житлового будинку.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 7, 10, 12, 13, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частку істотних покращень житлового будинку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Городоцький районний суд Львівської області.

Головуючий Ференц О.І.