СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6870/24

пр. № 2/759/386/25

12 травня 2025 рокуСвятошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Шум Л.М.

за участю секретаря судових засідань Громадської І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Малахова В.О. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклав шлюб з ОСОБА_2 (до шлюбу прізвище ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було зареєстровано 30 липня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського

районного управління юстиції м. Києва, про що в книзі реєстрації актів про одруження 30.07.2004 зроблено актовий запис №807 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 .

У подружжя під час шлюбу народилося двоє дітей, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_4 , про що зроблено актовий запис №1850 та відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва 14 липня 2007 року видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 та ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_5 , про що зроблено актовий запис №3726 та відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 16 грудня 2010 року видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 .

Перебуваючи у шлюбі ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач) за спільні кошти на підставі Договору купівлі-продажу № 1579 від 26.07.2017 р. придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 45.6 кв.м., житловою площею 27.3 кв.м., квартиру було оформлено на відповідача - ОСОБА_2 .

Згідно висновку про вартість майна від 28.03.2024року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «БРАВО-ГРУПП», оцінювач - ОСОБА_6 , кваліфікаційне св-во оцінювача серії МФ №889, видане Фондом Державного майна України та ККН від 27.12.2003р., метою проведення оцінки було визначення ринкової вартості об`єкту для розрахунку та сплати судового збору.

Ринкова вартість квартири загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., кількість кімнат:2; розташована на 3-му поверсі 12-ти поверхового будинку; адреса: АДРЕСА_2 станом на 28.03.2024 становить 1 457 000,00 грн, відповідно 1/2 частки становить 728 500,00 грн.

16.05.2024 року рішеннямСвятошинського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано.

Таким чином просить суд, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири номер АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири номер АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12.04.2024 відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого розгляду.

Ухвалою суду від 28.01.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Малахова В.О. не з"явилася, надала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність та просила суд задовольнити позов.

Відповідачка в судове засідання не з"явилася, про час та місце слухання справи, судом повідомлялася належним чином.

В зв"язку з неявкою в судове засідання сторін, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклав шлюб з ОСОБА_2 (до шлюбу прізвище ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було зареєстровано 30 липня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського

районного управління юстиції м. Києва, про що в книзі реєстрації актів про одруження 30.07.2004 зроблено актовий запис №807 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 (ас.8).

Судом встановлено, що у подружжя під час шлюбу народилося двоє дітей, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_4 , про що зроблено актовий запис №1850 та відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва 14 липня 2007 року видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 та ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_5 , про що зроблено актовий запис №3726 та відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 16 грудня 2010 року видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 (ас.13,15).

Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу № 1579 від 26.07.2017 р. сторони придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 45.6 кв.м., житловою площею 27.3 кв.м., квартиру було оформлено на відповідача - ОСОБА_2 (ас.16).

Судом встановлено, що згідно висновку про вартість майна від 28.03.2024року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «БРАВО-ГРУПП», оцінювач - ОСОБА_6 , кваліфікаційне св-во оцінювача серії МФ №889, видане Фондом Державного майна України та ККН від 27.12.2003р., метою проведення оцінки було визначення ринкової вартості об`єкту для розрахунку та сплати судового збору та ринкова вартість квартири загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., кількість кімнат:2; розташована на 3-му поверсі 12-ти поверхового будинку; адреса: АДРЕСА_2 станом на 28.03.2024 становить 1 457 000,00 грн, відповідно 1/2 частки становить 728 500,00 грн.(ас.20-25).

Судом встановлено, що 16.05.2024 року рішеннямСвятошинського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано(ас.45).

Таким чином, дані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч.3 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч.3ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

На противагу цьому слід зазначити, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Як вбачається із змісту правової позицій викладеної у постанові Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2641цс15, норми Сімейного кодексу України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна;2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Згідно ч.2ст.372 ЦК Україниу разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК Українивстановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1ст.61 СК Україниоб`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1ст.69 СК Українивстановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У відповідності до ч.ч. 1, 2ст.70 СК Україниу разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК Українивстановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченихЦивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У відповідності до абзацу 1 п.22Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зі змісту п.п. 23, 24 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Також п.30 цієї ж Постанови, передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставіст.60 СК України.

Отже, згідно приписів законодавства, яке застосовується до правовідносин між сторонами, а також враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали спірне майно під час шлюбу, то вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами презумпцію спільності права власності сторін на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Таким чином, суд повністю задовольняє вимоги позивача та питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна-задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,5кв.м.

У порядку поділу майна подружжя:

-визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ;

-визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя : Л.М. Шум