ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/796/25 Головуючий суддя І інстанції Маньковська О. О.
Провадження № 22-ц/818/2372/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Пилипчук Н.П., Савенка М.Є.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Бойко Карини Борисівни на ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 03 лютого 2025 року, у справі №641/796/25, за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Харківська міська рада про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в якій просив встановити факт постійного його проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що з 1999 року і до моменту смерті його мати фактично проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить йому на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, реєстраційний номер 01 березня 2018 року, реєстраційний № 3-18-306641. Необхідно зазначити, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в 1966 році отримав його дід, ОСОБА_3 . В 1999 році його батько, ОСОБА_4 , моя мати, ОСОБА_2 , він, та його брат, ОСОБА_5 переїхали жити в цю квартиру. В 2003 році він виписався з квартири АДРЕСА_2 і прописався в квартирі АДРЕСА_3 . Мати та брат залишилися бути прописаними в квартирі по Московському проспекту. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його брат. За життя він одруженим не був, дітей не мав. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер мій батько. В квартирі АДРЕСА_3 залишилися проживати він та його мати. Саме в цій квартирі ІНФОРМАЦІЯ_4 вона померла. Організацією та проведенням поховання займався він, що підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання №000573 від 03.07.2023 року.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі, роз`яснено заявнику право на звернення до суду шляхом подання позову на загальних підставах.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Бойко К.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу судді скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ним прийнято спадщину в установленому законом порядку та строки, тому потенційні права та обов`язки Харківської міської ради, пов`язані з відумерлістю спадщини, жодним чином не стосуються спадкового майна, а отже між ним та Харківською міською радою відсутній спір про право. Таким чином Харківська міська рада на даний час не має щодо спадкового майна жодних прав чи обов`язків і відповідно не є належним суб`єктом, який може оспорювати його право на спадкування.

Вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 04 липня 2023 року, актовий запис № 7475. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2 . Вказана квартира належить померлій ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.11.2006 року Відділом приватизації житлового фонду У правління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, реєстраційний номер 7-06-273694.

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Харківської Державної нотаріальної контори Грошевою О. Ю. 10.09.2007 року, відповідно до якого квартиру АДРЕСА_2 вона заповіла своєму сину заявнику ОСОБА_1 . Інших спадкоємців вона не мала. Ніхто не звертався до нотаріуса окрім нього із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом або для відкриття спадкової справи. Оскільки мати на момент смерті проживала з ним, вважаючи, що спадщину прийняв в силу ст. ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округа Смородської Наталії Анатоліївни з відповідною заявою. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв`язку з тим, що ним були пропущені встановлені законодавством строки для подання заяви про прийняття спадщини, а також через те, що ним не надані документи, які б підтверджували факт спільного проживання з померлою матір`ю на момент її смерті.

Посилався на правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18 (провадження № 61-39374св18), від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц (провадження №61-872св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження №61-13709св20) від17.09.2022 року у справі № 755/17019/21 (провадження № 61-6569св22).

Вказав, що посилання суду першої інстанції на ст. 1277 ЦК України, яка регулює питання визнання спадщини відумерлою та після цього передбачає за певних умов перехід спадщини у власність територіальної громади, є безпідставним, оскільки указане стосується інших випадків, коли спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини пов`язане з наступним вирішенням спору про право щодо спадкування нерухомого майна, тому вказана вимога підлягає вирішенню виключно у порядку позовного провадження.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у січні 2025 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: Харківська міська громада звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в якій просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з даною заявою ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 він звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Зазначив, що з 1999 року і до моменту смерті його мати фактично проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить йому на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, реєстраційний номер 01 березня 2018 року, реєстраційний № 3-18-306641. Необхідно зазначити, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в 1966 році отримав його дід, ОСОБА_3 . В 1999 році його батько, ОСОБА_4 , моя мати, ОСОБА_2 , він, та його брат, ОСОБА_5 переїхали жити в цю квартиру. В 2003 році він виписався з квартири АДРЕСА_2 і прописався в квартирі АДРЕСА_3 . Мати та брат залишилися бути прописаними в квартирі по Московському проспекту. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його брат. За життя він одруженим не був, дітей не мав. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер мій батько. В квартирі АДРЕСА_3 залишилися проживати він та його мати. Саме в цій квартирі ІНФОРМАЦІЯ_4 вона померла. Організацією та проведенням поховання займався він, що підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання №000573 від 03.07.2023 року.

З метою прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 та отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину, 14.02.2024 року він звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округа Смородської Наталії Анатоліївни з відповідною заявою. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв`язку з тим, що ним були пропущені встановлені законодавством строки для подання заяви про прийняття спадщини, а також через те, що ним не надані документи, які б підтверджували факт спільного проживання з померлою матір`ю на момент її смерті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц (провадження № 14-139цс18) та постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17 (провадження № 14-610цс18).

Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.

Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19.

Для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом, який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21).

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказаний факт не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки в даному випадку існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Однак, суд не зазначив, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, тобто не встановив, між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно реальним, а не гіпотетичним.

Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заявою ОСОБА_1 пов`язана виключно з тим, що ним були пропущені встановлені законодавством строки для подання заяви про прийняття спадщини, а також через те, що ним не надані документи, які б підтверджували факт спільного проживання з померлою матір`ю на момент її смерті.

Цивільне процесуальне право передбачає порядок розгляду відповідних цивільних спорів, або встановлення юридичних фактів, які дозволяють у позасудовому порядку, як це можливо у даному випадку, оформити наявність у спадкоємця четвертої черги право власності на спадщину. Усі пов`язані з визнання спадкового майна відмерлою спадщиною права зацікавлена в цьому особа Харківська міська рада має можливості реалізувати в межах розгляду заяви про встановлення юридичного факту. Цивільно-правовий інтерес територіальної громади, від імені якої діє Харківська міська рада, у таких справах захищається лише у порядку окремого провадження, а не у позовному провадженні, оскільки до визнання спадщини відмерлою у окремому провадженні право власності у територіальної власності не виникає. При цьому колегія суддів звертає увагу, що за відсутності матеріально-правового спору між власниками спір у цивільно-процесуальному значенні не виникає.

Також, колегія суддів зазначає, що положення статті 1277 ЦК України, яка регулює відумерлість спадщини і при певних обставинах перехід спадщини у власність територіальної громади, у даному випадку наразі є недоцільним, оскільки це стосується випадку, коли взагалі відсутні спадкоємці або відмовилися від її прийняття (частина перша). У цій справі спадкоємиць є, він відносяться до четвертої черги спадкоємців за законом, ст. 1264 ЦК України. При цьому територіальна громада в особі Харківської міської ради залучена до участі у справі в якості зацікавленої особи, внаслідок чого у неї є процесуальна можливість доведення своїх заперечень щодо змісту заяви про визнання юридичного факту. При цьому у разі задоволення заяви про визнання юридичного факту усуває правову можливість для Харківської міської ради для звернення до суду з відповідною заявою про визнання спадщини відумерлою, а тому висновки суду про наявність спору про право є безпідставними.

Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України 9див. з цього приводу правові висновки, які були висловлені у постанові КЦС ВС від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц (провадження № 61-12264св22).

У територіальною громади право власності виникає лише у разі відсутності спадкоємців та після ухвалення рішення суду про визнання спадщини відумерлою у окремому провадженні, у безспірному порядку. Тому у даній процесуальній ситуації, за відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину, спір про право не виникає.

Отже, висновок суду про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, за відсутності інших спадкоємців, - є передчасним і нічим не підтверджений. Без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право.

Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22), від 14 грудня 2022 року у справі № 180/2132/21, від 31 травня 2023 року у справі № 357/11366/22, від 07 лютого 2024 року у справі № 545/844/23, від 21 лютого 2024 року у справі № 278/304/23, від 29 січня 2025 року у справі № 646/5897/24 (провадження № 61-15521св24).

Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що ухвала про відмову у відкритті провадження у справі є передчасною, за таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, п.4 ч.1 ст.376, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бойко Карини Борисівни задовольнити.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 03 лютого 2025 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 19 травня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді колегії Н.П.Пилипчук.

М.Є.Савенко.