Справа №442/1135/24 Головуючий у 1 інстанції:Курус Р.І.
Провадження №22-ц/811/599/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в складі судді Куруса Р.І. від 07 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», Національний Банк України, Державна податкова служба України, про застосування наслідків недійсного правочину, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 лютого 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія", Національний Банк України, Державна податкова служба України, про застосування наслідків недійсного правочину передано на розгляд до Господарського суду Луганської області (61612, м. Харків, проспект Науки, будинок 5).

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 лютого 2025 року скасуватита повернути справу до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області для продовження її розгляду.

Зазначає, що у результаті організації змін банку від 13 липня 2016 року та від 28 березня 2017 року нова банківська установа відповідно до вимог статті 17 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» не утворилась. Власники ПАТ «Український інноваційний банк», приймаючи рішення про відмову від банківської діяльності висловили своє бажання припинити таку діяльність, яка є складовою спеціальної правосуб`єктності банку як юридичної особи, але вони не дотримались існуючої процедури ліквідації банку за їх рішенням, погодження якої з боку НБУ неможливе в силу чинності у відповідного банку статусу проблемного. Також, відповідно до банківського законодавства реорганізація банку або його ліквідація за рішенням власників має відбуватись за погодження з Національним банком України. Зазначає, що відповідного погодження не встановлено. Разом із тим, банківським законодавством також передбачено інформування та погодження з НБУ змін до статуту банку, а також їх реєстрацію тільки після погодження таких змін Національним банком України. Однак, весь обсяг організаційних змін банку від 13 липня 2016 року та від 28 березня 2017 року не погоджувався НБУ, попри те, що таке погодження є обов`язковим. Зазначає, що ліквідація банку за ініціативою НБУ, а також за ініціативою власників банку не може вважатись завершеною, оскільки не відповідає вимогам цих нормативних положень, що визначають момент закінчення ліквідації банку. Звертає увагу, що незалежно від того чи введена процедура ліквідації банку чи ні, банк зобов`язаний узгоджувати внесення змін до свого статуту з НБУ відповідно до вимог банківського законодавства. Ця вимога чинна незалежно від чинності постанови правління НБУ про неплатоспроможність банку, рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про запровадження тимчасової адміністрації у банку, постанови правління НБУ про відкликання ліцензії та ліквідацію банку, рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ліквідації банку. Зазначає, що правочину між ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «Укрінком» щодо передачі прав та обов`язків банку не відбулося, правонаступництва в розумінні процедури реорганізації також. Вважає, що зміни кредитора в особі ПАТ «Український інноваційний банк» на ПАТ «Укрінком» не доведено.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на позовну заяву, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 353-355 ЦПК України, п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутствата передаючи цивільну справу на розгляд Господарського суду Луганської області, - виходив з того, що з отриманої судом відповіді №1101172 від 07.02.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що по юридичній особі Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" порушено справу про банкрутство, яка знаходиться на розгляді Господарського суду Луганської області, справа №913/266/20. Відповідно до статті 7 Кодексу № 2597-VIII спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша). Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга вказаної статті). Норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. Отже, порушення провадження у справі про банкрутство боржника обумовлює особливість вирішення таких спорів і полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються по суті саме у межах справи про банкрутство. Як встановлено з позовної заяви, позивачка просить застосувати наслідки недійсності договору задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_2 , посвідченого 26 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.М., зареєстровано в реєстрі за № 23562, предметом якого є передача у власність ОСОБА_2 нежитлової будівлі, загальною площею 2072, 5 (дві тисячі сімдесят дві цілих п`ять десятих) кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37788810 від 26.10.2017 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимрир Олександрович про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 ; поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (код 05839888) на нежитлову будівлю, загальною площею 2072, 5 (дві тисячі сімдесят дві цілих п`ять десятих) кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6. Отже, предметом даного спору є застосування наслідків недійсності правочину, укладеного боржником, щодо якого порушено справу про банкрутство, а також повернення майна боржнику, щодо якого порушено справу про банкрутство, шляхом поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про його право власності.На підставі вказаного, враховуючи те, що в провадженні Господарського суду Луганської області перебуває справа № 913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк", приходжу до висновку, що справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія", Національний Банк України, Державна податкова служба України, про застосування наслідків недійсного правочину не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому справу слід передати за підсудністю до Господарського суду Київської області.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду немає.

У лютому 2024 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», Національний Банк України, Державна податкова служба України, про застосування наслідків недійсного правочину, у якому просила:

- застосувати наслідки недійсності договору задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія»та ОСОБА_2 , посвідченого 26 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.М., зареєстровано в реєстрі за № 23562 предметом якого є передача у власність ОСОБА_2 нежитлової будівлі, загальною площею 2072, 5 (дві тисячі сімдесят дві цілих п`ять десятих) кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

?скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37788810 від 26.10.2017 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимрир Олександрович про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 ;

?поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» (код 05839888) на нежитлову будівлю, загальною площею 2072, 5 (дві тисячі сімдесят дві цілих п`ять десятих) кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що позивачка є вкладником ПАТ «Український інноваційний банк» на підставі договору банківського вкладу №14-11229 від 14 серпня 2014 року відповідно до умов, якого позивачкою було розміщено у ПАТ «Український інноваційний банк» грошові кошти в сумі 229001,23 грн., строком до 17.08.2015 року, із процентною ставкою за користування вкладом у розмірі 22,5% річних. Станом на дату подачі позову заборгованість ПАТ «Український інноваційний банк» перед позивачкою складає за сумою вкладу та процентами 625687,02 грн., за штрафними санкціями 1598236,28 грн., всього 2223923 грн. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, викладених у інформаційній довідці №364015083 із Реєстру речових прав від «31» січня 2024 року, позивачка дізналась, що нежитлова будівля, загальною площею 2072, 5 (дві тисячі сімдесят дві цілих п?ять десятих) кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у власності відповідача - ОСОБА_2 . Підставою для набуття відповідачем права власності на об?єкт нерухомості є договір задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія», посвідчений 26 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.М., зареєстровано в реєстрі за №23562. До моменту укладення цього договору Об?єкт нерухомості перебував у власності ПАТ «Український інноваційний банк», на підставі Свідоцтва на право власності на будинок банку, виданого 24 грудня 1999 року Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради на підставі Рішення №279 від 30 вересня 1999 року. Вважала зазначений договір, укладеним із порушенням частини першої ст.203 Цивільного кодексу України, а отже є недійсним відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України. 01 жовтня 2015 року Правлінням Національного Банку України прийнято Постанову №659/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" до категорії проблемних» строком на 180 днів. 24 грудня 2015 року Правлінням Національного Банку України прийнято Постанову №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" до категорії неплатоспроможних" та Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №239 від 24 грудня 2015 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Зазначала, що перехід прав та обов`язків від ПАТ «Український інноваційний банк» до ПАТ «Українська інноваційна компанія» не міг відбуватись без дотримання вимог банківського законодавства, лише на підставі виключення кредитною установою із своєї назви «банк» та виключення з видів своєї діяльності «банківської діяльності».

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.

Банкрутством як різновидом процедур, що здійснюються в межах спеціалізації господарського судочинства, є судова процедура, яка регламентує правовідносини, що виникають внаслідок нездатності боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів через процедури санації чи ліквідації, які визначені Кодексом України з процедур банкрутства, прийнятим відповідно до Закону України від 18 жовтня 2018 року № 2597-VІІІ та введеним в дію з 21 жовтня 2019 року.

Кодекс України з процедур банкрутства встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Отже, Кодекс України з процедур банкрутства у порівнянні з попереднім процесуальним законом розширив свою дію щодо суб`єктів, які підпадають під його регулювання (неплатоспроможних фізичних осіб), що зумовило розгляд у господарському суді спорів про неплатоспроможність фізичних осіб, незалежно від того, чи займаються вони підприємницькою діяльністю.

Частиною 1 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи (ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства).

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми цього Кодексу мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів, незалежно від часу відкриття провадження у справі про банкрутство та справ позовного провадження.

За умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 918/420/16 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 908/4057/14, від 11 липня 2018 року у справі № 922/3040/17, від 29 листопада 2019 року у справах № 908/130/15-г, №923/1194/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 921/557/15-г.

Законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача. Таке врегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Отже, законодавець підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи

Такі правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17 та від 15 червня 2021 року у справі № 916/585/18 (916/1051/20).

У постановах від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, від 19 червня 2019 року у справах № 289/718/18 та №289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикції усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Таким чином, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію 21 жовтня 2019 року Кодексу України з процедур банкрутства повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постановах від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19) та від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №905/2030/19 (905/1159/20) (провадження № 12-92гс20) зазначено, що, визначаючи юрисдикційність спорів з майновими вимогами боржника та до боржника, щодо якого здійснюється процедура банкрутства, Велика Палата Верховного Суду уже неодноразово зазначала про необхідність розгляду спорів між боржником та іншими суб`єктами (як органами, наділеними владними повноваженнями, так і суб`єктами приватно-правових відносин) щодо майна боржника в межах процедури банкрутства.

Таким чином, статусу учасника справи про банкрутство набувають усі фізичні та юридичні особи в межах цієї справи по усіх майнових спорах, стороною в яких є боржник: спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна: спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно: спори про стягнення заробітної плати: спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

При цьому, як зазначалося вище, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Як встановлено з позовної заяви, позивачка просить застосувати наслідки недійсності договору задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія» та ОСОБА_2 , посвідченого 26 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.М., зареєстровано в реєстрі за № 23562, предметом якого є передача у власність ОСОБА_2 нежитлової будівлі, загальною площею 2072, 5 (дві тисячі сімдесят дві цілих п`ять десятих) кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37788810 від 26.10.2017 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимрир Олександрович про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 ; поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (код 05839888) на нежитлову будівлю, загальною площею 2072, 5 (дві тисячі сімдесят дві цілих п`ять десятих) кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6.

Отже, предметом даного спору є застосування наслідків недійсності правочину, укладеного боржником, щодо якого порушено справу про банкрутство, а також повернення майна боржнику, щодо якого порушено справу про банкрутство, шляхом поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про його право власності.

З отриманої відповіді №1101172 від 07.02.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що по юридичній особі Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" порушено справу про банкрутство, яка знаходиться на розгляді Господарського суду Луганської області, справа №913/266/20.

На підставі вказаного, враховуючи те, що в провадженні Господарського суду перебуває справа № 913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк", колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія", Національний Банк України, Державна податкова служба України, про застосування наслідків недійсного правочину не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому справа підлягає передачі за підсудністю до Господарського суду Луганської області.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та скаргу слід відхилити. Ухвалу ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таку, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 травня 2025 року.

Судді: Я.А. Левик

Н.П. Крайник

М.М. Шандра