ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/707/21 Номер провадження 22-ц/814/1460/25Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Пилипенко Р.Б.

представник відповідача адвокат Шестаков О.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Пилипенка Ростислава Борисовича

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 грудня 2024 року, ухвалене суддею Даценком В. М., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до Лубенського відділу Державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , треті особи: Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_3 , Лубенське КЖЕУ, ГУ ДПС у Полтавській області, про визнання незаконним та скасування акту державного виконавця про передачу частки нерухомого майна стягувачу в рахунок погашення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

19.02.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд: - визнати незаконним та скасувати акт головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Полтавській області Мізіної І.А. від 24.09.2018 ЗВП №45944677 про передачу майна боржника частки у розмірі 17/25 житлового будинку, загальною площею 121,30 кв.м., по АДРЕСА_1 , та частки у розмірі 17/25 земельної ділянки, кадастровий №:03:017:0017, по АДРЕСА_1 стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні; - звільнити з-під арешту державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Полтавській області належну ОСОБА_4 частку нерухомого майна у вигляді 17/50 житлового будинку, загальною площею 121,30 кв.м., по АДРЕСА_1 , а також частку нерухомого майна позивача у вигляді 17/50 частини земельної ділянки, кадастровий №:03:017:0017, по АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 2-8).

Позовна заява мотивована тим, що на примусовому виконанні у Лубенському міськрайонному ВДВС з 2014 перебуває зведене виконавче провадження №45944677 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 683 936,94 грн. У ході примусового виконання виконавчих документів державними виконавцями були проведені заходи щодо опису й арешту всього належного їй майна, зокрема, накладено арешт на частку у розмірі 17/25 домоволодіння, загальною площею 121,30 кв.м., по АДРЕСА_1 , а також на 17/25 земельної ділянки, площею 0,0023 га, кадастровий номер :03:017:0036, по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 . Позивач вказує, що постановою державного виконавця від 26.12.2014 у ЗВП №45944677 було накладено арешт на більшу частку домоволодіння по АДРЕСА_1 , аніж та, яка визначена за нею судовими рішенням у цивільних справах №2-1759/11 та №539/2117/15-ц, відтак, арешт нерухомого майна: 17/25 частини будинку та земельної ділянки за вищевказаною адресою було проведено з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Згідно інформаційної довідки ПП «Бюро послуг та консультацій» від 19.08.2019, у її власності перебуває 17/50 частки вищевказаного житлового будинку. Позивач вважає, що Лубенський міськрайонний ВДВС неправомірно та з порушенням установленого порядку арештував частину будинку по АДРЕСА_1 , без виділу конкретної частки у спільній частковій власності. Крім того, незважаючи на вказані обставини, Лубенський міськрайонний ВДВС протягом 2017 виставив на публічні електронні торги в якості арештованого майна саме частку у розмірі 17/25 частини вищевказаного будинку та земельної ділянки. При цьому, на її адресу не було направлено жодного висновку про експертну оцінку арештованого майна, що є порушенням ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, вона не була повідомлена про факт арешту нерухомого майна, проведення електронних торгів та передачу нерухомого майна у власність стягувача. У зв`язку з вищевикладеним, вона була позбавлена можливості реалізувати своє право на оскарження дій державного виконавця стосовно виконавчих дій, проведення оцінки майна, на виділення частки майна боржника та інше. Позивач стверджує, що фактично будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 не розподілені в натурі між трьома співвласниками, тобто не конкретизована площа та приміщення, якими володіють сторони. За результатами організованих Лубенським міськрайонним ВДВС електронних торгів та за наслідками їх проведення було підписано із ОСОБА_2 акт ЗВП 545944677 державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 24.09.2018. Разом з тим, вищевказаний акт був складений із суттєвими порушенням, наслідком чого стала відмова державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності ОСОБА_2 на означену частку нерухомого майна, внаслідок чого останній звернувся до ВДВС із письмовим клопотанням від 23.04.2019 про скасування акту державного виконавця від 24.09.2018 ЗВП 545944677 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, вказавши на відсутність правових підстав для звернення стягнення на частку боржника у розмірі 17/25 домоволодіння (за умови не проведення фактичного виділу частки в нерухомому майні в натурі). Вважає, що вказане клопотання від 23.04.2019 про скасування постанови та акту державного виконавця від 24.09.2018 можна розцінювати у розумінні приписів ч.1 ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» як очевидну відмову стягувача від залишення за собою нереалізованої частки в арештованому майні боржника, у зв`язку з чим стало питання про зняття арешту з нерухомого майна.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 січня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області. Відкладено проведення судового засідання у справі до 26.01.2023 до 09.00 год (т.1 а.с. 147-148).

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 лютого 2023 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 , Лубенське КЖЕУ та ГУ ДПС у Полтавській області. Відкладено проведення судового засідання у справі до 21.03.2023 до 14.00 год (т.1 а.с. 175-176).

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 жовтня 2023 року постановлено вважати співвідповідачем у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування акту головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу ДВС про передачу частки нерухомого майна стягувачу в рахунок погашення боргу та звільнення частки нерухомого майна позивача з-під арешту - Лубенський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (т.2 а.с. 16-17).

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , треті особи: Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_3 , Лубенське КЖЕУ, ГУ ДПС у Полтавській області, про визнання незаконним та скасування акту державного виконавця про передачу частки нерухомого майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що доводи позивача про те, що її частка 17/50 у домоволодінні та земельній ділянці фактично не була виділена, є безпідставними, оскільки така частка у розмірі 17/50 спірного домоволодіння була визначена рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.04.2012. Складнощі з проведенням виконавчого провадження виникли лише у зв`язку з тим, що у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про частку ОСОБА_4 17/50, натомість, виконавцем були взяті попередні відомості про розмір частки 17/25. Однак, таке рішення державного виконавця жодним чином не порушило право позивача, а навпаки, фактично вартість її частки, яка була передана відповідачу в рахунок заборгованості, була оцінена вдвічі дорожче (як 17/25 замість 17/50). Враховуючи викладене, позивачем не доведено порушення її права оскаржуваним рішенням державного виконавця. При цьому, суд першої інстанції врахував позицію ОСОБА_2 , який заперечує проти задоволення позову та вважає за можливе вирішення цих технічних питань переходу власності на частку позивача. Крім того суд зазначив, що аналіз спірних відносин вказує на те, що внаслідок бездіяльності позивача щодо невнесення відомостей до Реєстру прав власності на нерухоме майно, звернення з вказаним позовом відповідач протягом 7 років позбавлений можливості стягнути визначену заборгованість. Відтак, задоволення такого позову не може відповідати завданням цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Пилипенко Р.Б., посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що у дійсності рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.08.2015 у справі №539/2117/15-ц, яке набрало законної сили 20.01.2016, визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 17/25 частини земельної ділянки площею 0,096 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:017:0017, розташованої по АДРЕСА_2 . Вказаним судовим рішенням визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 право власності на 17/50 частин земельної ділянки, кадастровий номер :03:017:0017, площею 0,096 га, розташованої по АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відповідно до державного акту ПЛ064206 від 13.09.2004, кожному. Як стало відомо позивачу, державним виконавцем Лубенського відділу ДВС ГТУЮ в Полтавській області без фактичного виділення частки позивача 17/50 у будинку по АДРЕСА_1 було організовано електронні торги та за наслідками їх проведення підписано із ОСОБА_2 акт ЗВП №45944677 державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 24.09.2018. Зазначає, що у даному випадку суд першої інстанції, покладаючи обов`язок на позивача щодо проведення реєстрації частки у нерухомому майні, не врахував наявність накладених державним виконавцем арештів на нерухоме майно боржника у зведеному виконавчому провадженні №45944677, що об`єктивно перешкоджає (а фактично робить неможливим) будь-які реєстраційні дії відносно нерухомого майна ОСОБА_4 , допоки не будуть зняті арешти й заборони, накладені Лубенським відділом ДВС в інтересах усіх стягувачів. У той же час, судом першої інстанції не наведено в оскаржуваному судовому рішенні жодних відомостей, що перешкоджало відповідачу ОСОБА_2 самому зареєструвати свою частку у розмірі 17/50 житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.08.2015 у справі №539/2117/15-ц. Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_2 звертався до місцевого суду із позовом про поділ спільного сумісного майна та виділення йому частини у розмірі 17/50 у домоволодінні по АДРЕСА_1 . Але ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 21.03.2019 у справі №539/3982/16-ц залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна. Відтак, викладені в оскаржуваному судовому рішенні Лубенського міськрайонного суду від 19.12.2024 висновки про перешкоджання позивачем в отриманні ОСОБА_2 належної йому частки нерухомого майна, не ґрунтуються на жодних доказах, є по суті припущенням суду першої інстанції, яке суперечить наявним матеріалам виконавчого провадження. Судом першої інстанції не враховано, що державний виконавець Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Полтавській області перед оформленням акту від 24.09.2018 ЗВП №45944677 про передачу майна боржника не звертався до місцевого суду із поданням про визначення фактичної частки боржника ОСОБА_4 у житловому будинку по АДРЕСА_1 , яким остання володіє спільно з іншими особами. При цьому, із оскаржуваного судового рішення від 19.12.2024 не зрозуміло, яку саме частку із вказаного домоволодіння відповідач Лубенський ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції передавав відповідачу ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості, при цьому, інші співвласники нерухомого майна не погоджували виділення майна боржника в натурі та відсутнє судове рішення з цього приводу. До того ж судом першої інстанції не були залучені до участі у цивільній справі усі співвласники домоволодіння по АДРЕСА_1 та не з`ясовані відомості щодо наявності фактичного розподілу вказаного домоволодіння між його власниками. Судом першої інстанції не враховано, що відповідач ОСОБА_2 чітко виявив своє бажання залишити за собою нерозподілену в натурі частку нерухомого майна у розмірі 17/25 житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 (заява від 29.08.2018), а не на частку у розмірі 17/50 частини належного боржнику нерухомого майна. Тобто, фактично своїми діями відповідач ОСОБА_2 зумовив ситуацію щодо звернення стягнення державним виконавцем на означену частку домоволодіння по АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим, Лубенським ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції помилково складено акт від 24.09.2018 про передачу майна боржника (17/25) в рахунок погашення боргу, який нотаріус відмовився приймати як правовстановлюючий документ (у зв`язку з чим виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на арештоване майно). Вважає некоректними висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 не довела в позові, які саме її права порушені внаслідок прийняття державним виконавцем спірного акту державного виконавця Лубенського відділу ДВС ГТУЮ в Полтавській області від 24.09.2018 ЗВП №45944677 про передачу майна боржника, позаяк, вказаним актом фактично позбавлено її як законного власника нерухомого майна (частки у розмірі 17/50 житлового будинку і земельної ділянки по АДРЕСА_1 ). Судом першої інстанції не враховано, що позивач як власник нерухомого майна, який вважає, що діями та рішеннями державного виконавця обмежено його майнові права на володіння, користування та розпорядження майном, вправі звернутися до суду за захистом свого оспореного, порушеного або невизнаного права у порядку, передбаченому статтею 55 Конституції України, яке не може бути обмежене будь-якими судовими рішеннями та діями державного виконавця. Вважає, що судом першої інстанції порушено норму ст. 392 ЦК України, згідно якої власник має право пред`явити позов про визнання його права власності та заявити позовні вимоги щодо захисту його конституційного права. Також зазначає, що у технічному паспорті, виготовленому на замовлення відповідача ОСОБА_2 КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 08.02.2013 на житловий будинок по АДРЕСА_1 , визначені ідеальні частки в будинку за ОСОБА_2 - у розмірі 17/50 вказаного будинку, за ОСОБА_5 - у розмірі 17/50, а також за ОСОБА_6 у розмірі 8/25 будинку. Зважаючи на викладені обставини, постановою державного виконавця відділу ДВС Лубенського міськрайонного управління юстиції від 26.12.2014 у ЗВП №45944677 було накладено арешт на більшу частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , аніж та, яка визначена за позивачем судовими рішеннями у цивільних справах №2-1759/11 та №539/2117/15-ц. Відтак, арешт нерухомого майна: 17/25 частини будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 було проведено з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Свідченням того, що державним виконавцем Лубенського відділу ДВС ГТУЮ в Полтавській області було не правильно визначено частку майна позивача, яка підлягала арешту, та неправильно застосовано арешт на нерухоме майно позивача, є інформаційна довідка спеціалізованої установи ПП «Бюро послуг та консультацій» від 09.08.2019 №2672 про розмір часток співвласників будинку АДРЕСА_1 , згідно якої у власності ОСОБА_7 перебуває 17/50 частини житлового будинку. Зважаючи на викладене, відповідач Лубенський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірно та з порушенням установленого порядку арештував частину будинку по АДРЕСА_1 без виділу конкретної частки позивача у спільній частковій власності. Однак, всупереч чинному законодавству, незважаючи на вказані обставини, Лубенський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції протягом 2017 виставив на публічні електронні торги в якості арештованого майна саме частку у розмірі 17/25 частини будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Зазначає, що на адресу позивача не було направлено засобами поштової кореспонденції жодного висновку про експертну оцінку арештованого майна. Про факт арешту нерухомого майна, оцінку майна, проведення електронних торгів та передачу нерухомого майна у власність стягувача позивач не був повідомлений, оскільки більшість часу перебувала поза межами міста Лубни Полтавської області, а на поштову адресу ОСОБА_4 будь-яка рекомендована поштова кореспонденція з боку Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Полтавській області протягом 2017-2018 взагалі не надходила. Відтак, позивач була позбавлена можливості реалізувати своє право на оскарження дій державного виконавця стосовно виконавчих дій, проведення оцінки майна, не виділення частки майна боржника та інше. Наполягає на тому, що фактично житловий будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 не розподілені в натурі між трьома співвласниками, причому, тобто не конкретизовані площа та приміщення, якими володіють сторони. Крім того, судом першої інстанції безпідставно не враховано наявну у справі письмову відповідь ЦНАП Лубенської міської ради від 16.06.2023 щодо зареєстрованих осіб у спірному житловому будинку по АДРЕСА_1 , з якої випливає факт реєстрації неповнолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі слів ОСОБА_4 , малолітня дитина та її матір ОСОБА_9 , 1988 р.н., були зареєстровані в частині домоволодіння позивача по АДРЕСА_1 до звернення стягнення державним виконавцем на нерухоме майно. Згідно довідки Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління від 31.10.2018 №11676 до складу сім`ї позивача ОСОБА_4 входять також неповнолітня ОСОБА_8 , 2010 р.н., та її матір ОСОБА_9 . Вказані особи були зареєстровані у спірному житловому будинку на підставі записів у будинкову книгу, яка заведене у виконавчому комітеті Лубенської міської ради за №29, про що містяться відмітки Лубенського міськвиконкому від 24.03.2018 та є користувачами тієї частини будинку, яка є предметом спору у даній справі. Отже, вказану неповнолітню особу ОСОБА_8 , яка користується на законних підставах житловими приміщеннями у будинку по АДРЕСА_1 , суд першої інстанції повинен був залучити до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, в особі її законного представника ОСОБА_9 , оскільки вирішення даного спору стосується їхніх житлових прав на перебування (проживання) у спірному домоволодінні. Однак, всупереч приписам ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання позивача щодо залучення до участі у судовому розгляді цивільної справи в якості третьої особи неповнолітньої ОСОБА_8 , 2010 р.н., в особі її законного представника ОСОБА_9 . Окрім того, з метою забезпечення належного захисту майнових інтересів неповнолітньої ОСОБА_10 суд першої інстанції повинен був залучити до участі у справі Орган опіки та піклування. Вказаний орган повинен забезпечити належне представництво інтересів дитини користувача житлового приміщення у даному судовому процесі. Проте, у задоволенні вказаного клопотання позивача також було безпідставно відмовлено в ході судового вирішення справи в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління ДПС у Полтавській області Подшивайлова Г.І. просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_4 була власником 17/25 домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою, що підтверджується договорами купівлі-продажу та державним актом на право власності на земельну ділянку (т.1 а.с. 9, 24).

Рішеннями Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.04.2012 та від 13.08.2015 вказане майно визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і проведено його поділ між сторонами в рівних часинах по 17/50 (т.1 а.с. 9, 29-33).

Після набрання законної сили судовими рішеннями у Реєстрі прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 зареєстрував свою частку в домоволодінні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, натомість ОСОБА_4 відповідні зміни не зареєструвала.

У подальшому позивач ОСОБА_1 стала боржником у ЗВП №545944677, одним із стягувачів у межах цього ЗВП є ОСОБА_2 (т.1 а.с. 19-21).

02.11.2017 державним виконавцем у межах ЗВП №545944677 проведено опис і арешт майна боржника, а саме 17/25 житлового будинку і 17/25 земельної ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 19 зворот).

Зазначене майно було передане на реалізацію, проте 28.08.2018 торги не відбулися у зв`язку із відсутністю допущених учасників електронних торгів.

Стягувач ОСОБА_2 виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, тому актом державного виконавця від 24.09.2018 зазначене майно передане йому у рахунок погашення боргу (т.1 а.с. 23).

Постановою державного нотаріуса від 04.03.2019 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів у зв`язку з тим, що частка житлового будинку АДРЕСА_1 , що дійсно належить ОСОБА_4 17/50, не відповідає розміру тієї частки, що зазначена в акті державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу 17/25 (т.1 а.с. 25-26).

Предметом спору за заявленим ОСОБА_4 позовом є вимога про визнання незаконним і скасування акту державного виконавця від 24.09.2018 у ВП №545944677 про передачу майна боржника частки у розмірі 17/25 житлового будинку по АДРЕСА_1 і частки у розмірі 17/25 земельної ділянки за тією ж адресою, стягувачу ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу.

Позивач вважає, що таким актом порушуються її права співвласника житлового будинку, оскільки у даному випадку державним виконавцем без фактичного виділення частки позивача 17/50 було організовано електронні торги та підписано оскаржуваний акт.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у визнанні незаконним та скасування акту головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Полтавській області Мізіної І.А. від 24.09.2018 ЗВП №45944677 про передачу майна боржника ОСОБА_1 стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є: - визнання незаконним та скасування акту головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Полтавській області Мізіної І.А. від 24.09.2018 ЗВП №45944677 про передачу майна боржника ОСОБА_1 стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні; - звільнення з-під арешту державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Полтавській області належної ОСОБА_4 частки нерухомого майна у вигляді 17/50 житлового будинку, загальною площею 121,30 кв.м., по АДРЕСА_1 , а також частки нерухомого майна у вигляді 17/50 частини земельної ділянки, кадастровий №:03:017:0017, по АДРЕСА_1 .

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 №5-рп/2013 у справі №1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1).

Згідно відповіді Лубенського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 14.08.2019 (т.1 а.с. 19-21)встановлено, що на примусовому виконанні Лубенського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження №45944677 про стягнення з ОСОБА_1 на користь фізичних та юридичних осіб боргу, а саме:

1) ВП №45038981 з примусового виконання виконавчого листа №539/1701/14 від 03.10.2014 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 77 712,50 грн;

2) ВП №45835741 з примусового виконання виконавчого листа №539/1959/13 від 11.12.2014 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 40 810 грн;

3) ВП №48117292 з примусового виконання виконавчого листа №539/1955/16 від 08.07.2015 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 100 000 грн;

4) ВП №51361528 з примусового виконання наказу №917/2068/15 від 30.05.2016 про стягнення з ОСОБА_5 на користь Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради боргу у розмірі 125 077,35 грн;

5) ВП №53421040 з примусового виконання наказу №917/1221/16 від 21.10.2016 про стягнення з ОСОБА_5 на користь Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради боргу в розмірі 163 033,57 грн;

6) ВП №53685479 з примусового виконання наказу №917/1752/16 від 06.03.2017 про стягнення з ОСОБА_5 на користь Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради боргу у розмірі 57 922,72 грн;

7) ВП №57090403 з примусового виконання виконавчого листа № 539/967/17 від 30.07.2018 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 114 586,79 грн;

8) ВП №57090589 з примусового виконання виконавчого листа №539/967/17 від 30.07.2018 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 1145,86 грн;

9) ВП №57173479 з примусового виконання судового наказу №539/3492/15 від 19.11.2015 про стягнення з ОСОБА_5 на користь Лубенського КЖЕУ заборгованості у розмірі 3648,15 грн.

Згідно відкритих даних реєстру виконавчих проваджень, станом на 30.04.2025 ВП №57090589 та ВП №57173479 завершено.

У межах вказаного зведеного виконавчого провадження №45944677 державним виконавцем 26.12.2014 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 02.11.2017 державним виконавцем встановлено, що за боржником ОСОБА_1 зареєстровано нерухоме майно, а саме: 17/25 житлового будинку та 17/25 земельної ділянки, які знаходяться адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 24).

02.11.2017 державним виконавцем проведено опис та арешт майна боржника, а саме 17/25 будинку та 17/25 земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

23.11.2017 з метою проведення оцінки описаного та арештованого майна, належного боржнику для передачі його на реалізацію, державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні.

До відділу ДВС надійшов звіт про незалежну оцінку майна (17/50 житлового будинку та земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ). Загальна описаного та арештованого майна згідно звіту складає 300 560,00 грн.

25.05.2018 пакет документів передано на реалізацію до ПФ ДП «СЕТАМ»

28.08.2018 за вих. №20227 державним виконавцем направлено стягувачам повідомлення про неможливість реалізації арештованого нерухомого майна (17/25 будинку та 17/25 земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю допущених учасників електронних торгів та залишення за собою нереалізованого майна в рахунок погашення боргу.

29.08.2018 за вх. №8181 стягувач по ЗВП ОСОБА_2 виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, а саме: 17/25 житлового будинку та 17/25 земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення боргу (т.1 а.с. 22).

06.09.2018 за вх. №8479 стягувач Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, а саме: 17/25 житлового будинку та 17/25 земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення боргу.

Керуючись ч.10 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», 24.09.2018 державним виконавцем передано вищезазначене майно стягувачу Деменку О.В. за ціною третіх електронних торгів згідно протоколу №349799 від 06.08.2018 у розмірі 210 392,00 грн, оскільки сума боргу ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 становить 231 026,54 грн.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку відмову у задоволені позовних вимог, оскільки по справі вбачається, що державним виконавцем порушено порядок реалізації нерухомого майна, належного боржнику ОСОБА_1 та передачі його стягувачу ОСОБА_2 , з врахуванням наступного.

Згідно п.6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення звертається саме на майно боржника. Звернення стягнення проводиться в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно з частиною третьою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами, вирішувати питання про необхідність визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №462/518/18.

За приписами частини 1 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною.

У разі нереалізації майна на третьому електронному аукціоні виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду (частина 6 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини 7 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

Частиною 8 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі, якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Майно передається стягувачу за ціною третього електронного аукціону або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно (частина 9 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно матеріалів справи вбачається, що у період з 1999 по 2010 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 03.04.2012 у справі №2-1759/11 17/25 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , було визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , та розділено майно шляхом визнання за позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_5 права власності на 17/50 частин вказаного домоволодіння (т.1 а.с. 30).

Вказане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер :03:017:0017, яка рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.08.2015, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2016, визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (справа №539/2117/15-ц) (т.1 а.с. 29-33).

Вказаним рішенням суду у справі №539/2117/15 поділено між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 17/25 частини земельної ділянки, кадастровий номер :03:017:0017, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно до державного акта від 13.09.2004 № ПЛ064206. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 17/50 частини земельної ділянки, кадастровий номер :03:017:0017, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно до державного акта від 13.09.2004 № ПЛ064206. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 17/50 частини земельної ділянки, кадастровий номер :03:017:0017, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно до державного акта від 13.09.2004 № ПЛ064206.

Вказані обставини підтверджуються рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.08.2015 (т.1 а.с. 29-33) та відповідно до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що стягувачу ОСОБА_2 достовірно було відомо про вказані обставини визнання частини домоволодіння та земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя згідно рішень суду, оскільки після розірвання шлюбу саме ОСОБА_2 був позивачем у справах про розподіл майна подружжя, стягнення компенсації, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя тощо.

Крім того, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 12.03.2019, 21.03.2013 на підставі копії рішення суду від 03.04.2012 у справі №2-1759/11 внесено запис про державну реєстрацію права власності на 17/50 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (т.3 а.с.121-124).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що на момент проведення державним виконавцем опису та арешту майна боржника ОСОБА_5 (02.11.2017) у вигляді 17/25 житлового будинку та 17/25 земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , боржнику ОСОБА_5 вказане нерухоме майно у розмірі 17/25 його частини не належало.

Тобто, у порушення вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не було здійснено в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, не були з`ясовані питання, чи не володіє боржник даним нерухомим майном спільно з іншими особами та не вирішено питання про необхідність визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у майні, яким вона володіє спільно з іншими особами.

Крім того, згідно відзиву на позов Лубенським ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вказано, що до відділу надійшов звіт про незалежну оцінку майна (17/50 житлового будинку та 17/25 земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ). Загальна вартість описаного та арештованого майна згідно звіту складає 300 560,00 грн.

Згідно акту ЗВП 545944677 державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 24.09.2018 встановлено, що при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження ЗВП №45944677 про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь фізичних та юридичних осіб державним виконавцем звернуто стягнення на належне боржнику нерухоме майно, а саме: 17/25 житлового будинку, загальна площа 121,30 кв.м., житлова площа 67,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , та 17/25 земельної ділянки, площею 0,0023 га, кадастровий номер :03:017:0036, по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_4 .

Арештоване нерухоме майно передавалося на реалізацію за стартовою ціною лоту у розмірі 300 560,00 грн, а також за ціною 255 476,00 грн. та 210 392,00 грн. після проведених уцінок, про що свідчать зареєстровані повідомлення в Системі електронних торгів арештованим майном, а також сформовані системою протоколи проведення електронних торгів № 340747 від 25.06.2018, № 345252 від 16.07.2018 та № 349799 від 06.08.2018.

Торги, які проводились Державним підприємством «СЕТАМ» не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників та цінових пропозицій.

Стягувач ОСОБА_2 виявив бажання залишити за собою вказане нереалізоване майно боржника.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить вважає, що оцінка нерухомого майна була проведена щодо 17/50 домоволодіння, а у власність стягувачу передано 17/25 частки вказаного нерухомого майна, а частка, що належить ОСОБА_1 не відповідає розміру частки, що передана стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу, що свідчить про порушення процедури звернення стягнення на майно боржника та його реалізації в рахунок погашення заборгованості.

Крім того, колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення боржника ОСОБА_1 про проведення державним виконавцем заходів примусового виконання рішень у ЗВП 45944677 та доказів вирішення питання про необхідність визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у майні, яким вона володіє спільно з іншими особами, відповідно до вимог ст. 443 ЦПК України та ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Також колегія суддів апеляційного суду бере до уваги той факт, що постановою державного нотаріуса Другої лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г.К. від 04.03.2019 відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися, з тих підстав, що частка житлового будинку номер АДРЕСА_1 , що дійсно належить ОСОБА_4 , не відповідає розміру тієї частки, що зазначена в акті державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу (т.1 а.с. 25-26), що дійсно підтверджує неможливість видачі ОСОБА_2 свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися (на підтвердження набутого права власності), із-за невідповідності розміру частки боржника ОСОБА_4 в об`єкті нерухомого майна, яка передана стягувачу ОСОБА_2 , з розміром частки, яка значиться за боржником ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування акту головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Полтавській області Мізіної І.А. від 24.09.2018 ЗВП №45944677 про передачу майна боржника ОСОБА_1 стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу у виконавчому провадження є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з цим, позовні вимоги ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту державного виконавця задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Так, згідно матеріалів справи вбачається, що 26.12.2014 державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , що підтверджується відомостями з реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т.1 а.с. 24), тобто, арешт накладено на все нерухоме майно боржника в межах ЗВП №45944677, без зазначення розміру відповідної частки нерухомого майна, яка фактично належить ОСОБА_1 на день вчинення такої виконавчої дії.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що арешт накладено на все нерухоме майно боржника саме в межах ЗВП №45944677 та не може бути предметом розгляду у даній цивільній справі.

Крім того, згідно наданої інформації Лубенського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 02.11.2017 державним виконавцем в межах ЗВП №45944677 проведено опис та арешт майна боржника, а саме 17/25 житлового будинку та 17/25 земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, матеріали справи не містять доказів внесення державним реєстратором дореєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про реєстрацію вказаного арешту у визначеній частці нерухомого майна.

Водночас, позовна заява ОСОБА_1 не містить доводів щодо незаконності проведення відповідних виконавчих дій державним виконавцем у вигляді арешту на все нерухоме майно боржника в межах зведеного виконавчого провадження №45944677. Натомість, позивач просить звільнити майно з-під арешту державного виконавця, посилаючись на постанову державного виконавця від 26.12.2014, проте, як вже було зазначено, вказаною постановою було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно боржника, без визначення його частки.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що матеріали вправи не містять доказів виконання відповідних судових рішень, за якими відкрито виконавчі провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 відповідної суми коштів. Доказів завершення зведеного виконавчого провадження №45944677 матеріали справи також не містять.

Отже, підстави для звільнення майна боржника ОСОБА_1 з-під арешту державного виконавця, яке було накладено при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №45944677, відсутні.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції - скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у позові на позивача.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 при подачі позову сплачено судовий збір за 2 позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 1816 грн (2270 грн*0,4*2) та при подачі апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 2 179,20 грн (2 270 грн *0,4*2*150%*0,8).

У зв`язку із задоволенням однієї позовної вимоги немайнового характеру, з відповідачів Лубенського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір на користь ОСОБА_1 всього у розмірі 2270 грн, тобто, по 1135 грн з кожного.

Керуючись ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п. 2, 376 ч.1 п. 4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пилипенка Ростислава Борисовича задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 грудня 2024 року- скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Лубенського відділу Державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування акту про передачу майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати акт головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Полтавській області Мізіної І.А. від 24.09.2018 ЗВП №45944677 про передачу майна боржника ОСОБА_1 стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні.

У задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Лубенського відділу Державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту державного виконавця відмовити.

Стягнути з Лубенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Полтавській області та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі по 1135 грн з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 травня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов