Справа № 243/2311/25
Провадження № 2/243/862/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Фаліна І.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.

представника позивача адвоката Прокопцева С.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовною заявоюОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник, адвокат Прокопцев Сергій Вікторович до ОСОБА_1 про поділ спільного майна,

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області через систему «Електронний суд» з позовною заявою звернулася ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник, адвокат Прокопцев С.В. до ОСОБА_1 про поділ спільного майна.

Позов обґрунтовує тим, що позивач з 07.09.1993 перебувала у шлюбі з відповідачем. У шлюбі у них народилась донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 13 квітня 2000 року в період шлюбу у спільну сумісну власність на ім`я відповідача був придбаний житловий будинок А-1 загальною площею 93,8 кв.м, житловою площею 55,2 кв.м з господарськими та побутовими будівлями та спорудами: літня кухня цегляна Б, гараж цегляний В, водопровід №1, огорожа №2, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок був придбаний за спільні кошти, оскільки позивач у період шлюбу весь час працювала, про що свідчать записи у її трудовій книжці НОМЕР_1 . Шлюб між позивачем та відповідачем розірваний 23.07.2019. Позивач бажає поділити майно, а саме визнати за нею право власності на частку вищевказаного житлового будинку, проте відповідач відмовляється поділити майно. Оскільки вони з відповідачем не змогли домовитись про поділ їхнього спільного майна, шлюбний договір не укладали, то вирішити цей спір можливо лише в судовому порядку. У зв`язку з чим просить суд:

1. Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок А-1 загальною площею 93,8 кв.м., житловою площею 55,2 кв.м. з господарськими та побутовими будівлями та спорудами: літня кухня цегляна Б, гараж цегляний В, водопровід №1, огорожа №2, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Здійснити поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, таким чином:

- визнати за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на частку житлового будинку А-1 загальною площею 93,8 кв.м., житловою площею 55,2 кв.м. з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд: літню кухню цегляну Б, гараж цегляний В, водопровід №1, огорожу №2, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку А-1 загальною площею 93,8 кв.м., житловою площею 55,2 кв.м. з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд: літню кухню цегляну Б, гараж цегляний В, водопровід №1, огорожу №2, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання позову у розмірі 968,96 грн. та за забезпечення позову у розмірі 484,48 грн.

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу у сумі 20000 грн.

Позивач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймала.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Прокопцев С.В., що діє на підставі витягу з договору № 59 про надання правової допомоги від 14.03.2025 та ордера про надання правничої допомоги серія АН № 1644434 від 14.03.2025 в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив на позовну заяву, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та просив суд в задоволенні позову відмовити.

В поданому відповідачем ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» відзиві на позовну заяву останній вказав, що з заявленими позовними вимогами позивача він не згоден та заперечує в повному обсязі з наступних підстав. Спірний будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належіть відповідачу був придбаний за час шлюбу з позивачем за кошти які належали відповідачу особисто. До шлюбу з позивачем відповідач мав особисті кошти, оскільки займався підприємницькою діяльностю та нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 . 12 серпня 1994 року, було укладено договір купівлі-продажу (біржовий контракт на угоду з нерухомістю №262) квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Після чого відповідачем придбана квартира за адресою: АДРЕСА_4 , яка в подальшому була продана в 2000 році, та придбаний відповідачем за договором купівлі-продажу від 13.04.2000, житловий будинок в якому відповідач проживає в даний час. Вказав, що сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. У тому разі, якщо майно набувається у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, то воно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тобто, кошти та майно, яке належало відповідачу до шлюбу з позивачем, за які було придбано спірний житловий будинок, не можливо вважати сумісною власністю. Зазначив, що під час шлюбу вони з позивачем та донькою ОСОБА_4 проживали разомоднією сім`єю, відповідач турбувався про сім`ю та дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, до припинення шлюбних відносин з позивачем. Також, в 2018 році відповідно до договору дарування від 16.05.2018 на ім`я позивача була придбана на спільні сумісні сімейні кошти, квартира за адресою: АДРЕСА_5 . Позивач до розлучення зібрала з будинку особисті речі та частину сумісного майна (холодильник, телевізор, пральну машину, комод, ліжко, шифонер, шафу, тумбу, праcку, м`ясорубку електричну, блендер, супутниковий тюнер, постільну білизну, посуд та інше), та питань, щодо поділу будинку не виникало. Під час розлучення в 2019 році, з позивачем була розмова, що відповідач не має майнових претензій до неї, а вона в свою чергу не має майнових претензій до відповідача, в тому числі, щодо будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належіть відповідачу. З часу розлучення з позивачем минуло майже 6 років, і впродовж цього часу у позивача не виникало жодних питань, майнових або розділу будинку, який належить відповідачу. Вказав, що з часу розлучення з позивачем минуло майже 6 років, і впродовж цього часу у позивача не виникало жодних питань, майнових або розділу будинку, який належить останньому та згідно ч. 2 ст. 72 СК України - до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Крім, цього на теперішній час відповідач пенсіонер і отримує пенсію за віком та має у власності лише цей будинок, який утримує та несе усі витрати з утримання цього будинку, а позивач має у власності дві квартира, одна квартира за адресою: АДРЕСА_5 , друга за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з чим, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Позивачем ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник, адвокат Прокопцев С.В. через систему «Електронний суд» до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що вона вважає, що наведені обставини не відповідають дійсним обставинам справи, до того ж ОСОБА_1 не довів їх належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами. Стаття 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У якості доказів відповідач надав копію договору купівлі-продажу квартири біржовий контракт на угоду по нерухомості №262 від 12.08.1994. Відповідно до вказаного договору ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_5 купив квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 21,3 кв.м. Згідно з п. 2 цього договору право власності на об`єкт у Покупця виникне після отримання коштів Продавцем, про що на цьому Договорі вчиняється відповідний напис, вчинений Продавцем. Однак слід зазначити, що на наданому договорі відсутні будь-які написи про отримання коштів Продавцем, про виникнення у Покупця права власності. Більше того, заслуговує на увагу той факт, що це не нотаріально посвідчений договір, а біржовий контракт, який не має юридичної сили щодо відчуження нерухомого майна. Відповідач стверджує, що він мав кошти, займався підприємницькою діяльністю. Проте всупереч ст. ст. 12, 81 ЦПК України не довів це необхідними доказами. Відповідач купив квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , проте не вказав, коли була куплена ця квартира, яка вартість цієї квартири, за які кошти вона була придбана. Жодних доказів цього відповідач також не надав. Відповідач стверджує, що спірний будинок був придбаний за кошти, що були отримані від продажу за квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , проте замовчує, що договір купівлі-продажу житлового будинку від 13.04.2000, на підставі якого був куплений спірний будинок, був укладений раніше, ніж продана квартира за адресою: АДРЕСА_4 . Крім того при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , яке було у липні 2000 року ОСОБА_2 , як дружина, надавала нотаріально посвідчену заяву про продаж цієї квартири. Таким чином, відповідачем не доведено, що спірний будинок був придбаний ним за його особисті кошти. Відповідач у відзиві на позовну заяву також зазначив, що в 2018 році відповідно до договору дарування від 16.05.2018 на ім`я позивача була придбана на спільні сумісні сімейні кошти, квартира за адресою: АДРЕСА_5 . Так, дійсно позивачу належить вказана квартира на підставі договору дарування, а тому є її особистою власністю. Оскільки був укладений договір дарування, а тому є необґрунтованими твердження відповідача про придбання квартири за спільні кошти. Договір дарування є дійсним в силу ст. 204 ЦК у України, протилежне відповідачем не спростовано. Щодо наданої відповідачем інформації про квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , зазначила, що їй належить 2/3 часток вищевказаної квартири, при цьому 1/3 частка належить їй внаслідок приватизації, а інша 1/3 частка квартира була нею успадкована. Наведене підтверджується наданою відповідачем Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.04.2025. Таким чином, ці 2/3 часток квартири є також особистою приватною власністю позивача. Стосовно заперечення відповідача, що позивачем подано даний позов до суду з пропуском позовної давності вказала, що строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між сторонами. Позивачу стало відомо, що відповідач збирається продати будинок лише на початку 2025 року. У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 на всій території України був введений воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.01.2025 №26/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15.01.2025 №4220-ІХ, в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб. Тобто і досі в Україні діє режим воєнного стану. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цимКодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Зважаючи на те, що шлюб між сторонами було розірвано 23.07.2019, то у будь-якому разі позов поданий в межах строків позовної давності. Просить суд заявлені позовні вимоги задвольнити в повному обсязі.

Суд вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 07.09.1993 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним свідотвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_3 виданого 07.09.1993.

Під час шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним актовим записом про народження з застосунку «Дія».

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 виданого 23.07.2019 шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 розірвано 23.07.2019.

Під час шлюбу сторонами було придбане наступне майно, а саме: житловий будинок А-1 загальною площею 93,8 кв.м, житловою площею 55,2 кв.м з господарськими та побутовими будівлями та спорудами: літня кухня цегляна Б, гараж цегляний В, водопровід №1, огорожа №2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажужитлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченком А.В. 13.04.2000 та зареєстрованого в реєстрі за № 976.

Згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 заповненої на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 слідує, що остання з 16.01.1987 по теперішній час працювала в різних установах.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 417640253 від 13.03.2025 слідує, що право власності на житловий будинок загальною площею 93,8 кв.м, житловою площею 55,2 кв.м що розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 24.01.2025, номер відомостей про речове право: 58268452 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 976, виданий 13.04.2000, видавник: приватний нотаріус Панченко А.В.

Згідно звіту про оцінку майна, проведеного ТОВ «КАПІТАЛ ЕКСПЕРТ УКРАЇНА» 14.03.2025 слідує, що станом на 14.03.2025 ринкова вартість житлового будинку А-1 загальною площею 93,8 кв.м, житловою площею 55,2 кв.м з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 становить 227810,00 гривень.

Відповідачем на обгрунтування своїх доводів викладених у відзиві на позовну заяву надані наступні докази: копія довідки Відділу по обліку та розподілу житлової площі Виконкому Слов`янської міської Ради народних депутатів від 25.06.1993 № 842, про приватизацію ОСОБА_1 житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ; копія договору купівлі-продажу Біржовий контракт на угоду з нерухомістю № 262 від 12.08.1994 житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ; копія договору купівлі-продажужитлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченком А.В. 13.04.2000 та зареєстрованого в реєстрі за № 976, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; копія договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бігуном В.В. 16.05.2018 та зареєстрованого в реєстрі за № 2279, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 ; копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 422414634 від 11.04.2025 слідує, що ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належитьквартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а саме 1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер б/н, виданий 19.03.1998, видавник: Відкрите акціонерне товариство «Содовий завод», та 1/3 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 2-205, виданий 19.08.2019, видавник: ОСОБА_7 , державний нотаріус Першої слов`янської державної нотаріальної контори; копія пенсійного посвідчення ОСОБА_1 № НОМЕР_5 від 12.12.2018.

Вирішуючи вказаний спір суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року ?Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя?, вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Таким чином вищевказаними нормами передбачено два режими майна подружжя особиста приватна та спільна сумісна власність.

Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми свідчать про презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Під час розгляду справи судом встановлено, що спільною сумісною власністю сторін є дійсно спірний житловий будинок А-1 загальною площею 93,8 кв.м, житловою площею 55,2 кв.м з господарськими та побутовими будівлями та спорудами: літня кухня цегляна Б, гараж цегляний В, водопровід №1, огорожа №2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажужитлового будинку посвідченого приватним нотаріусом слов`янського міського нотаріального округу Панченком А.В. 13.04.2000 та зареєстрованого в реєстрі за № 976.

Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.1 та ч.2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

За приписами статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Отже, виходячи з встановленого судом факту набуття спірного майна, яке заявлено позивачем до поділу в період зареєстрованого шлюбу та відсутність доказів, які б спростували поширення на вказане майно правового режиму спільного сумісного майна, суд доходить висновку, що дане майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, що спірний житловий будинок був придбаний ним за його особисті кошти, суд не приймає до уваги, оскільки відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження цього, суду не надано.

Долучені відповідачем докази до відзиву на позовну заяву не підтверджують, що ним було придбано спірний житловий будинок за власні кошти.

Крім того, стосовно заперечення відповідача, що позивачем подано даний позов до суду з пропуском позовної давності суд вважає необхідним зазначити наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, згідно вимог ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У частині 2 статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Таким чином, строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 584/1319/16-ц, від 06.11.2019 у справі № 203/304/17, від 13.02.2020 у справі № 320/3072/18.

Позивач вказує, що їй стало відомо, що відповідач збирається продати будинок лише на початку 2025 року, відповідач в свою чергу вказане не спростовує.

Також, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 5 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який станом на час ухвалення рішення по справі триває.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цимКодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З огляду на вказане, суд вважає, що позивачем вказаний позов поданий до суду в межах строку позовної давності та заперечення відповідача з цього приводу на увагу не заслуговують.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та доведеними під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Як зазначає позивач за змістом позовної заяви, що нею були понесені наступні судові витрати: судовий збір за подання позову у розмірі 968,96 грн., за забезпечення позову у розмірі 484,48 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 гривень.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, оскільки з позовні вимоги позивача судом задоволені в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 968,96 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 484,48 грн.

Стосовно стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що ані позивачем, ані його представником на підтвердження даних вимог суду не представлено належних доказів на понесення позивачем вказаних послуг саме в сумі 20000,00 гривень, а тому суд вважає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Також, згідно ч.7 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 21.03.2025 у виді накладення арешту на житловий будинок А-1 загальною площею 93,8 кв.м, житловою площею 55,2 кв.м з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ч.7 ст. 158 ЦПК Українипродовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 61, 65, 63, 68, 70 СК України, ст. ст. 328, 368, 369, 373 ЦК України, ст. ст. 4, 76-81, 200, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник, адвокат Прокопцев Сергій Вікторович до ОСОБА_1 про поділ спільного майна задовольнити.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 житловий будинок А-1 загальною площею 93,8 кв.м, житловою площею 55,2 кв.м з господарськими та побутовими будівлями та спорудами: літня кухня цегляна Б, гараж цегляний В, водопровід №1, огорожа №2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на частку житлового будинку А-1 загальною площею 93,8 кв.м, житловою площею 55,2 кв.м з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд: літню кухню цегляну Б, гараж цегляний В, водопровід №1, огорожу №2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 право власності на частку житлового будинку А-1 загальною площею 93,8 кв.м, житловою площею 55,2 кв.м з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд: літню кухню цегляну Б, гараж цегляний В, водопровід №1, огорожу №2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути зОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір за подання позову в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривень 48 копійок.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 21.03.2025 у виді накладення арешту на житловий будинок А-1 загальною площею 93,8 кв.м, житловою площею 55,2 кв.м з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ч.7 ст. 158 ЦПК Українипродовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 19.05.2025.

Суддя І.Ю. Фалін