Справа №:755/4626/24
Провадження №: 2/755/1321/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізнес Позика») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання кредиту від 11 грудня 2021 року № 200955-КС-003 в загальному розмірі 170 035,73 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 56 392,56 грн, заборгованість за відсотками - 111 647,49 грн, заборгованість за комісією

- 1 995,68 грн та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 грудня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 200955-КС-003, який вчинено в електронній формі та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-3127.

ТОВ «Бізнес Позика» зобов`язання відповідно до договору виконало у повному обсязі та надало позичальнику грошові кошти у розмірі 58 000,00 грн, однак належного зустрічного виконання зобов`язань за договором не отримало, у зв`язку з чим заборгованість ОСОБА_1 становить

170 035,73 грн, яка складається з суми простроченої заборгованість за кредитом - 56 392,56 грн (тіло кредиту), заборгованості за відсотками - 111 647,49 грн, заборгованість за комісією - 1 995,68 грн.

Враховуючи вищезазначене, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 170 035,73 гривень та судові витрати.

Разом з позовом від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2024 року позовну заяву ТОВ «Бізнес Позика» залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2024 року,

28 березня 2024 року позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви та надано документ про сплату судового збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію.

29 квітня 2024 року до суду надійшли витребувані матеріали від АТ КБ «ПриватБанк». Банком повідомлено, що банківська карта № НОМЕР_1 відкрита на ім`я ОСОБА_1 та надано виписку по рахунку за період з 11 грудня 2021 року по 02 листопада 2023 року.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_1 відзив на позов не подала. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, що двічі направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, повернувся до суду неврученим з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня

2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

09 жовтня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення по цивільній справі № 755/4626/24 за позовом ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором про надання кредиту від 11 грудня 2021 року № 200955-КС-003, що складається із простроченої заборгованість за кредитом - 56 392,56 грн, заборгованості за відсотками - 111 647,49 грн, заборгованість за комісією - 1 995,68 грн, що разом складає

- 170 035,73 грн., а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

31 жовтня 2024 року ОСОБА_1 через свого представника - ОСОБА_3., звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яка обґрунтована тим, що спір було вирішено судом без участі відповідача. Про наявність заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2024 року відповідач ОСОБА_1 дізналася через застосунок «Дія» 10 жовтня 2024 року. Зазначила, що про розгляд судової справи № 755/4626/24 обізнана не була, ухвали про відкриття провадження у справі, матеріалів позовної заяви не отримувала.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від

04 листопада 2024 року заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

31 жовтня 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» подало заперечення на заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, у яких представник зазначив, що відповідач у своїй заяві про перегляд заочного рішення не зазначив жодних обставин, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причини неподання відзиву і докази про це, а також не посилається на жодні докази, якими вони обґрунтовують свої заперечення проти вимог позивача. Із заяви про перегляд заочного рішення вбачається, що відповідачеві було відомо про розгляд справи, якщо відповідач не згоден із рішенням суду, то він має право звернутися до апеляційного суду у встановленому законом порядку та строк. Звернення із заявою про перегляд заочного рішення є неналежним способом захисту та зловживанням відповідачем своїми процесуальними правами.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2024 року у цивільній справі № 755/4626/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 19 листопада 2024 року на

12 год. 00 хв.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року задоволено заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2024 року у цивільній справі № 755/4626/24 за позовом ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено процесуальні строки.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, справу передано на розгляд судді Хромовій О.О.

27 листопада 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_3 , через систему «Електронний суд» ЄСІТС (вхід. від 28 листопада 2024 року № 65660) подала відзив на позовну заяву, де зазначила, що 11 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес Позика» укладено договір про надання кредиту № 200955-КС-003, відповідно до умов якого кредитодавець надавав позичальнику кредит у розмірі 58 000,00 грн строком на 24 тижні - до 28 травня 2022 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,86537069 % в день, зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 8 700,00 грн.

З урахуванням положень статті 526, 628, 629, 634, 1054, 1048 ЦК України надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту - позичальнику.

Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов?язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов?язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» може встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті

8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов?язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов?язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісій за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача та запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закон України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Умовами кредитного договору від 11 грудня 2021 року передбачено сплату позичальником комісії за надання кредиту у розмірі 8 700,00 грн. При цьому, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). ТОВ «Бізнес Позика» не надало доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Умови кредитного договору від 11 грудня 2021 року щодо сплати комісії в розмірі 8 700,00 грн за надання кредиту є нікчемними.

Відповідачем сплачено на погашення заборгованості за кредитним договором 26 575,00 грн, з яких на погашення тіла кредиту - 1 607,44 грн, на погашення процентів - 18 263,24 грн. Таким чином, кошти в сумі 6 704,32 грн підлягають зарахуванню на погашення заборгованості по тілу кредиту.

Щодо розміру заборгованості відповідача за тілом кредиту зазначено, що кошти в сумі

6 704,32 грн підлягають зарахуванню на погашення заборгованості по тілу кредиту. Таким чином, у загальний розмір заборгованості за кредитом не повинна включатися комісія за надання кредиту у розмірі 8 700,00 грн. Тому, загальний розмір, який повинен бути повернутий позичальником за кредитним договором складає 139 994,57 грн (148 694, 57 грн - 8 700,00 грн ).

Враховуючи, що у кредитному договорі встановлено фіксовану суму до погашення боргу, розмір заборгованості повинен становити: 139 994,57 грн - 26 575,00 грн (внесені позичальником кошти) = 113 419,57 грн, що підлягає стягненню з відповідача.

З огляд на викладене позов просили задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість у розмірі 113 419,57 грн.

29 листопада 2024 року представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» - Виноградов Ю.Е., через систему «Електронний суд» ЄСІТС (вхід. від 02 грудня 2024 року № 66253) подав відповідь на відзив, позов підтримав у повному обсязі. Зазначив, що відповідач не спростовує факту укладення кредитного договору та додаткової угоди, отримання кредитних коштів за кредитним договором, здійснення платежів за кредитним договором та наявність заборгованості за таким кредитним договором.

Усі істотні умови кредитного договору, зокрема, тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо, встановлені не у правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами), а у кредитному договорі, який уклав відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Кредитним договором встановлено, що процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом. Кредитним договором також встановлено орієнтовний графік платежів за кредитним договором. Тобто, якщо позичальник сплачує заборгованість за кредитним договором згідно встановленого графіку платежів без порушень, сплаті підлягала б сума орієнтовної загальної вартості кредиту, зазначена у кредитному договорі. При цьому, порушення позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення загальної вартості кредиту, оскільки процентна ставка нараховується щоденно на залишок заборгованості за кредитом.

Водночас, не слід ототожнювати проценти, які нараховуються протягом строку кредитування у відповідності до норм ЦК України, в якості правомірної плати за користування кредитними коштами, та процентів, які нараховуються за порушення умов грошового зобов`язання.

ТОВ «Бізнес Позика» не заявляло вимог про стягнення з відповідача пені чи штрафу.

З розрахунку заборгованості вбачається, що після закінчення строку дії кредитного договору заборгованість відповідача не змінювалася.

Щодо встановлення комісії за надання кредиту відповідно до умов кредитного договору, зазначив, що відповідач здійснював платежі за кредитним договором знаючи про те, що вони будуть розподілятися на погашення його заборгованості за процентами та комісією за надання кредиту, та не заперечував проти цього протягом всього строку дії кредитного договору.

Встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитному договорі відповідає принципу свободи договору. Відповідач, уклавши кредитний договір, погодився сплатити комісію за надання кредиту.

У кредитних договорах ТОВ «Бізнес Позика» встановлюється комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування, комісія є разовою, її розмір є незмінним. Встановлення такої комісії спрямовано на забезпечення імовірності товариства отримати прибуток від здійснення своєї діяльності, що відповідає принципу свободи договору та не суперечить чинному законодавству.

Також протягом дії кредитного договору відповідач не зверталася до суду із вимогою про розірвання кредитного договору, чи визнання його або його окремих положень не дійсними.

Боржник частково виконала свої зобов`язання за кредитним договором, сплатила 26 575,00 грн.

Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору, і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

ТОВ «Бізнес позика» не є банківською установою, не відкриває позичальнику банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальника картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальника за кредитним договором здійснюється посередниками на підставі відповідних договорів за допомогою платіжних систем посередників.

До позовної заяви додано детальний розрахунок заборгованості відповідача, який ґрунтується на умовах договору та узгоджується з матеріалами справи. Сума заборгованості відповідача за кредитним договором підрахована з урахуванням всіх платежів відповідача. Водночас, відповідачем не надано пояснень щодо твердження про необґрунтованість розрахунку заборгованості, власного розрахунку заборгованості не надано.

Кредитний договір, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду даної справи, є вже третім кредитним договором, який укладено відповідачем з ТОВ «Бізнес Позика». Зобов`язання за попередніми кредитними договорами були виконані відповідачем. Тому відповідач знав про порядок укладення кредитного договору та про всі інші типові умови кредитування у ТОВ «Бізнес позика», а саме про порядок перерахування кредитних коштів, порядок та розмір нарахування процентів за кредитним договором, встановлення комісії за надання кредиту, тощо.

Правом на подання заперечень на відповідь на відзив відповідач та її представник не скористалися.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків.

11 грудня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 200955-КС-003. До договору долучено паспорт споживчого кредиту.

11 грудня 2021 року позивач надав ОСОБА_1 після її реєстрації на веб-сайті в мережі інтернет за посиланням: https://bizpozyka.com та ідентифікації в особистому кабінеті, паспорт споживчого кредиту для ознайомлення та підписання. Паспорт споживчого кредиту підписано одноразовим ідентифікатором G-3127, що направлявся на фінансовий номер телефону відповідача. Позивач направив відповідачеві індивідуальну оферту, яка містила істотні умови договору. ОСОБА_1 здійснила акцепт оферти до підписання договору одноразовим ідентифікатором G-3127.

За умовами пунктів 1, 2 Договору Кредитодавець надає позичальнику кошти в розмірі

58 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (далі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». Строк, на який надається кредит - 24 тижні. Загальний розмір наданого кредиту - 58 000,00 грн; процентна ставка за кредитом - фіксована 0,86537069 % в день; проценти за користування кредитом - 52 540,00 грн; комісія за надання кредиту - 8 700,00 грн; загальна вартість наданого кредиту складає 127 560,00 грн; термін дії Договору та дата повернення кредиту - 28 травня 2022 року (24 тижні).

Відповідно до пункту 2 договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3.2 договору встановлено графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник.

Відповідно до пункту 4 договору у разі прострочення позичальником дати сплати чергового платежу визначеного графіком платежів, Кредитодавець має право нараховувати штраф за кожний випадок такого порушення строків сплати на початок наступного дня після дня обов`язкового платежу, визначеного графіком платежів, та встановлюється у розмірах, що наведені нижче та Правилами надання споживчих кредитів.

За змістом пункту 10 Договору, підписуючи цей договір позичальник підтверджує, що до укладення договору отримав від кредитодавця (в т. ч. кредитного посередника) інформацію та документи, надання яких передбачені законодавством України, зокрема, передбачену у статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також про умови Договору і Правила, що розміщені на сайті Кредитодавця.

Отже, судом встановлено, між сторонами укладено електронний договір від 11 грудня

2021 року № 200955-КС-003. Договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За змістом частин першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Із дослідженого судом договору від 11 грудня 2021 року № 200955-КС-003 встановлено, що його укладено в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразового ідентифікатору є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Положеннями частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як встановлено судом, договір від 11 грудня 2021 року № 200955-КС-003 укладений в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог статті 12 вказаного Закону, а саме: з боку позивача за допомогою факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки позивача, нанесених за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, а з боку відповідача за допомогою одноразового ідентифікатору, та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З наданих матеріалів вбачається, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Отже, судом встановлено, що укладений між сторонами договір від 11 грудня 2021 року

№ 200955-КС-003 відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання.

Також до позовної заяви долучено Витяг з анкети клієнта із зазначенням номеру банківського рахунку/картки, паспортних даних відповідача, адреси проживання/реєстрації та контактної інформації.

Відповідачем ОСОБА_1 не спростовано факту укладення кредитного договору від 11 грудня 2021 року № 200955-КС-003 та погодження сторонами основних умов кредитування.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Обґрунтовуючи позов, ТОВ «Бізнес позика» зазначило, що видача ОСОБА_1 кредиту підтверджується двома довідками ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) від 12 листопада 2023 року про успішне перерахування трьох платежів (в розмірі 25 000,00 грн, 25 000,00 грн та 8 000,00 грн) на карту отримувача НОМЕР_1 , банк отримувача Privatbank, призначення платежу: перерах. Коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 зг. до кредитного дог. № 200955-КС-003 від 11.12.2021 без ПДВ, номер в системі FONDY № 470086461, № 470086629 та № 470086922.

З виписки по рахунку № НОМЕР_1 за період з 11 грудня 2021 року по 02 листопада 2023 року, наданої АТ КБ «ПриватБанк», встановлено, що 11 грудня 2021 року на рахунок ОСОБА_1 здійснено зарахування переказу на суму 25 000,00 грн, 25 000,00 грн та 8 000,00 грн, що разом складає 58 000,00 грн.

Отже судом встановлено, що на виконання умов укладеного з відповідачем договору від

11 грудня 2021 року № 200955-КС-003 ТОВ «Бізнес Позика» 11 грудня 2021 року надало відповідачу кредитні кошти в розмірі 58 000,00 грн.

Факт отримання кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору від 11 грудня

2021 року № 200955-КС-003 відповідачем ОСОБА_1 не заперечувався, доказів на спростування зазначеного не надано.

Однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за договором 11 грудня 2021 року № 200955-КС-003 належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача станом на 03 листопада 2023 року дорівнює - 56 392,56 грн за тілом кредиту, 11 647,49 - за відсотками, 1 995,68 грн - за комісією.

При цьому, 03 лютого 2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання кредиту від 11 грудня 2021 року № 200955-КС-003, підписанням якої позичальник підтвердив наявність у неї заборгованості перед кредитором за Договором станом на 03 лютого 2022 року у розмірі 56 392,56 грн що включає суму кредиту - 56 392,56, проценти за користування кредитом - 11 824,99 грн, комісію за надання кредиту - 1 995,68 грн (пункт

1). Враховуючи пункти 1 та 6 Додаткової угоди орієнтовна загальна вартість наданого кредиту становить 148 694,57 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 3 305,83 % в день (пункт

2). Сторони домовились встановити процентну ставку за користування кредитом у наступному розмірі - з 03 лютого 2022 року до 17 лютого 2022 року - 0,86537069 % в день, з 18 лютого 2022 року - 0,86537069 % в день. Сторони встановили термін дії договору до 01 вересня 2022 року, строк кредиту - 265 днів та встановили новий графік платежів.

Додаткову угоду підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-5170, процедура укладення додаткової угоди є аналогічною до процедури укладення договору.

Дані обставини також свідчать про визнання ОСОБА_1 обставин щодо отримання кредиту, що не спростовано відповідачем.

Також з наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 грудня 2021 року № 200955-КС-003 встановлено, що на виконання умов договору відповідачем сплачено грошові кошти у сумі 26 575,00 грн, з яких: 25 грудня 2021 року - 10 630,00 грн, 07 січня 2022 року - 10 630,00 грн, 28 січня 2022 року - 2 657,50 грн, 17 лютого 2022 року - 2 657,50 грн.

Факт часткової сплати заборгованості за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 не заперечувала, у відзиві на позовну заяву посилається на факт часткової сплати заборгованості, як на підставу зменшення суми заборгованості за кредитним договором.

Суд також враховує, що грошові кошти, сплачені відповідачем, зараховано на погашення заборгованості за комісією на загальну суму 6 704,32 грн, за відсотками за користування кредитом на загальну суму 18 263,24 грн та заборгованості за тілом кредиту на загальну суму 1 607,44 грн.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявність заборгованості перед позивачем за тілом кредиту згідно договору від 11 грудня 2021 року № 200955-КС-003 в розмірі

45 500,00 грн.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк, кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням згідно договору від 11 грудня 2021 року

№ 200955-КС-003 у розмірі 56 392,56 грн, що підлягає стягненню з відповідача.

За таких обставин, вимоги в цій частині позову є обґрунтованими, підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту згідно договору від

11 грудня 2021 року № 200955-КС-003 у розмірі 56 392,56 грн.

Щодо нарахованих відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування.

Відповідно до частини другої статті 1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статей 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним між сторонами кредитним договором, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість по кредиту, та штрафним санкціям за користування кредитами.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк, кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість згідно договору від 11 грудня 2021 року № 200955-КС-003 за основним зобов`язанням у розмірі 56 392,56 грн та за нарахованими відсотками у розмірі 111 647,49 грн, що підлягає стягненню з відповідача.

Стосовно вимоги про стягнення комісії суд зазначає таке.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим текст статті 11 цього Закону викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Виходячи з аналізу вимог пункту 4 частини першої статті 1, частини другої статті 8, частини першої статті 1, статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19 щодо застосування статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Суд також враховує, що на виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 11 лютого 2021 року № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Відповідно до пункту 5 Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил.

Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил).

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також стягувати суму несплаченої вищевказаної комісії з відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Суд враховує, що положеннями пункту 1 Договору від 11 грудня 2021 року № 200955-КС-003 про надання кредиту передбачалося нарахування комісії за надання кредиту у сумі 8 700,00 грн, Графік платежів за кредитом також встановлював поетапний порядок сплати суми комісії за надання кредиту у загальному розмірі 8 700,00 грн.

Акцептуючи пропозицію кредитодавця щодо укладення договору ОСОБА_1 погодилася на умови кредитного договору, в тому числі щодо сплати комісії за видачу кредиту у розмірі 8 700,00 грн.

Положення про сплату комісії за видачу кредиту містив також паспорт споживчого кредиту.

При цьому, Додатковою угодою № 1 до Договору про надання кредиту від 11 грудня 2021 року № 200955-КС-003 ОСОБА_1 визнала наявність заборгованості за комісією за обслуговування кредитом у розмірі 1 995,68 грн

Аналізуючи умови кредитного договору від 11 грудня 2021 року № 200955-КС-003, Правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», суд приходить до висновку про правомірність дій позивача щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, який в подальшому підтримувався Верховним Судом, зокрема, в постанові від 24 травня 2024 року в справі

№ 461/2735/23 (провадження № 61-16948св23).

Таким чином, сума заборгованості за комісією за обслуговування кредиту у розмірі

1 995,68 підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до платіжної інструкції від 21 листопада 2023 року № 4562 позивачем сплачено судовий збір у сумі - 2 147,20 грн, також, відповідно до платіжної інструкції від 27 березня 2024 року № 2169 позивачем сплачено судовий збір у сумі - 275,20 грн, що разом складає 2 422,40 грн.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 549, 550, 611, 613, 615, 627, 629, 631, 638, 639, 1048, 1054 ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», Правилами розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором про надання кредиту від 11 грудня 2021 року

№ 200955-КС-003, що складається із простроченої заборгованість за кредитом - 56 392,56 грн, заборгованості за відсотками - 111 647,49 грн, заборгованість за комісією - 1 995,68 грн, що разом складає - 170 035,73 грн (сто сімдесят тисяч тридцять п`ять гривень 73 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні

40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження: бульв. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, Україна, 01133.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду виготовлено 12 травня 2025 року.

Суддя О.О. Хромова