Справа №458/842/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2025 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Волинець М.З.,

за участю секретаря судового засідання Матківської Р.Р.,

Сторони по справі:

заявник ОСОБА_1 ,

представник заявника адвокат Яворська М.М.,

заінтересовані особи:

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

представник Задерецький А.В.,

Міністерство оборони України,

представник Шведа О.Б.,

ОСОБА_2 ,

представник адвокат Дашинич І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Турка за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Яворська Марія Миколаївна, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`ю без реєстрації шлюбу та перебування її на утриманні ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвоката Яворської М.М., звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу та перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 , в період часу з 2016 по день його смерті.

Заява обґрунтована тим, що з 2016 року заявниця разом із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем с. Ясениця Турківського району Львівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Спочатку проживали за зареєстрованою адресою місця проживання ОСОБА_3 в АДРЕСА_2, в подальшому переїхали проживати в с. Закіпці до будинку матері заявниці. ІНФОРМАЦІЯ_5 у заявниці та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4 , після народження якого вони надалі проживали в с. Закіпці. ІНФОРМАЦІЯ_6 у заявниці та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_5 . У 2022 році ОСОБА_3 був мобілізований до лав ЗС України та ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув. ІНФОРМАЦІЯ_7 у заявниці та ОСОБА_3 народилася донька ОСОБА_6 (прізвище при народженні « ОСОБА_6 »). Рішеннями Турківського районного суду Львівської області у справах № 458/588/23 та у справі № 458/322/24 встановлено юридичні факти родинних відносин - батьківства, а саме те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Ясениця Турківського району Львівської області, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . На підставі цих рішень були внесені відповідні зміни до актових записів про народження дітей. Зазначає, що з 2016 року до дня загибелі ОСОБА_3 , вони проживали разом, вели спільне господарство, виховували спільних дітей та очікували на народження третьої дитини. ОСОБА_3 утримував сім`ю - дітей та дружину, яка не працювала, оскільки здійснювала догляд за дітьми. Перебуваючи на військовій службі, регулярно надсилав кошти.

Встановити юридичний факт (факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу) заявниці необхідно для подання документів до відповідних органів з метою призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, оскільки іншим чином реалізувати своє право заявниця не має змоги.

Після апеляційного перегляду ухвали Турківського районного суду Львівської області від 06.09.2024 про відмову у відкритті провадження у справі, з урахуванням постанови Львівського апеляційного суду від 14.01.2025, ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 03.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами окремого позовного провадження, призначено судове засідання у справі на 20.03.2025 о 12:00 год.

Під час судового розгляду з`ясовано, що у померлого ОСОБА_3 є мама ОСОБА_2 , яку, на підставі заяви представника ОСОБА_1 , з урахуванням думки інших учасників справи, ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 25.03.2025 залучено до участі у справі, як заінтересовану особу.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Яворська М.М. підтримали подану заяву та просили суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в заяві, також вказали, що питання вирішується щодо права ОСОБА_1 на звернення про отримання допомоги, тобто подання заяви, а не про призначення їй вказаної допомоги. З посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21, представник заявника зазначила, що справи про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства не залежно від мети звернення, тому в заявниці не має іншої змоги подати таку заяву. Також після представлених ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріалів про призначення допомоги після загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 , ОСОБА_1 пояснила суду, що оскільки мати загиблого ОСОБА_2 звернулася із заявою і їй призначено допомогу у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 , то вона теж хоче отримати частину такої допомоги, тому і звернулася до суду із заявою про встановлення факту.

Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_8 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення поданої ОСОБА_1 заяви та вказав, що згідно ст. 16-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції від 06.12.2022) право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Суду пояснив, що ОСОБА_1 зверталася до ІНФОРМАЦІЯ_9 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, від заявниці, в якості законного представника неповнолітніх синів загиблого: ОСОБА_10 та ОСОБА_8 до якої було долучено засвідчену нотаріально заяву ОСОБА_1 про відмову від частки одноразової грошової допомоги та нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_2 про відмову від частки одноразової грошової допомоги. В подальшому ОСОБА_2 відкликала раніше подану нею заяву про відмову від належної їй частини виплати одноразової грошової допомоги і вказана допомога Міністерством оборони України в рівних частках розподілена між матір`ю загиблого ОСОБА_2 та двома його синами ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

Зазначив, що відсутні підстави для задоволення поданої заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки у розглядуваному випадку існує спір про право, що не може бути вирішено в порядку окремого провадження.

Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України в судовому засіданні підтримала позицію ІНФОРМАЦІЯ_8 та заперечила проти задоволення поданої ОСОБА_1 заяви, оскільки така є необгрунтованою. Для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, окрім спільного проживання є наявність спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги та інших обставин, однак заявницею не обгрунтовано та не підтверджено, що ОСОБА_3 утримував сім`ю та дітей, не представлено доказів щодо отримання доходу ОСОБА_3 до моменту проходження військової служби за мобілізацією, і відповідно можливості й необхідності забезпечувати утримування заявниці, ОСОБА_1 не підтвердила неможливості працевлаштуватися. Також вказала, що в даній справі існує спір про право, тому подана заява ОСОБА_1 не може бути розглянута в порядку окремого провадження.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, оскільки за станом здоров`я не може бути присутньою у судовому засідання, на підтвердження чого через представника представила суду відповідну довідку з медичної установи. Також через представника подала відзив на заяву ОСОБА_1 .

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокат Дашинич І.Б. заперечив щодо задоволення поданої заяви ОСОБА_1 з підстав, зазначених у відзиві на розглядувану заяву про встановлення факту проживання однією сім`ю без реєстрації шлюбу та вказав, що ОСОБА_2 заперечує про задоволення такої заяви, оскільки зазначені ОСОБА_1 обставини не відповідають дійсності, оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не було прав та обов`язків, притаманних сім`ї, їхні відносини мали періодичний характер, у них не було постійних сімейних відносин, єдине, що їх пов`язувало - це діти, згідно рішення Конституційного Суду України сімейні правовідносини, це відносини, коли наявні взаємні права і обов`язки, наявний спільний побут та спільне проживання, відсутність хоча б однієї з цих ознак вказує на те, що складу сім`ї немає. Ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. ОСОБА_3 давав кошти ОСОБА_1 , однак такі кошти він надавав для утримання дітей. Також наголосив, що в розглядуваному випадку вирішується питання щодо встановлення факту не з приводу подання заяви, а з приводу сімейних відносин, тому наявний спір про право, оскільки мама загиблого ОСОБА_3 заперечує сімейні відносини між заявницею та її загиблим сином. Щодо посилань представника заявниці на практику Верховного Суду вказав, що згідно практики Верховного Суду від 10.04.2019 та від 18.01.2024 у випадку наявності спору про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює право звернення до суду в позовному провадженні. Окрім того вказав, що коли ОСОБА_3 вступав до лав ЗС України він вказав, як членів своєї сім`ї ОСОБА_2 (матір), ОСОБА_6 (син), ОСОБА_6 (син), тобто свідомо ОСОБА_3 визнавав хто є для нього членом сім`ї, на підтвердження вказаного долучив до матеріалів справи витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 91 від 30.03.2023.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 ст. 19 ЦПК встановлено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку передбачений у ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утримання; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного чи природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 315 ЦПК України).

Згідно із ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Як роз`яснено у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 з наступними змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно висновку Велика Палата Верховного Суду викладеному у постанові від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 287/167/18-ц від 30.01.2020 висвітлено висновок, згідно якого, вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася із заявою про встановлення факту проживання однією сім`ю без реєстрації шлюбу, в якій на підставі ст.ст. 293, 294 ЦПК України просила встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу, та перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 , в період часу з 2016 по день його смерті.

Заінтересована особа ОСОБА_2 - мама загиблого ОСОБА_3 , заперечила щодо задоволення заяви ОСОБА_1 , про що подала відзив. У відзиві на подану заяву ОСОБА_2 зазначила, що постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею проживав її син ОСОБА_3 , з яким вели спільне господарство, доглядали будинок, обробляли земельні ділянки, оплачували комунальні послуги, тобто вели спільне проживання, були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права й обов`язки. Відносини сина та ОСОБА_1 не були на рівні серйозних тривалих безперервних стосунків, притаманних сім`ї, які були б пов`язані спільним проживанням, спільними правами чи спільним побутом, а лише періодичні зустрічання, які закінчувалися скандалами та черговими розривами. Зазначила, що єдиний обов`язок, який виник в її сина перед ОСОБА_1 - це обов`язок щодо утримання дітей, тому зазначені ОСОБА_1 в заяві обставини не відповідають дійсності.

Також у відзиві зазначено, що згідно рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5- рп/99 до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом, ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Отже, для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідна сукупність таких ознак, як спільне проживання, пов`язаність побутом і наявність взаємних прав і обов`язків.

З поданої заяви ОСОБА_1 не вбачається таких ознак, лише наявність трьох спільних дітей та виплат на них, наявність яких не може беззаперечно ствердити факт спільного проживання, пов`язаності спільним побутом і наявності взаємних прав і обов`язків.

Заінтересована особа, мати загиблого ОСОБА_3 , наголошує про існування спору про право у даному випадку, оскільки вона ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вважають себе суб`єктами, які відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають право на отримання одноразової грошової виплати та вчиняють певні дії щодо отримання зазначеної вище одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 . Враховуючи те, що на отримання одноразової грошової допомоги, крім заявника, також претендує мати загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , яка заперечує факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з її сином по день його смерті, заперечує щодо встановлення цього факту, заперечує право ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги, що свідчить про те, що між заявником та заінтересованою особою існує спір про право на отримання одноразової грошової допомоги, а встановлення юридичного факту, про який просить заявник, породжуватиме правовий наслідок й впливатиме на права ОСОБА_2 , тому є підстави вважати, що факт, який просить встановити заявник не підлягає встановленню в порядку окремого провадження. Просила заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Також з представлених заінтересованою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 доказів (а.с. 170-192), судом встановлено, що 22.09.2023 ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_9 було подано заяву про виплату одноразової грошової допомоги, від заявниці, в якості законного представника неповнолітніх синів загиблого: ОСОБА_10 та ОСОБА_8 з усіма необхідними копіями документів, до яких також долучено засвідчену нотаріально заяву ОСОБА_1 про відмову від частки одноразової грошової допомоги (серія НСН № 492798 від 20.09.2023) та нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_2 про відмову від частки одноразової грошової допомоги (серія НСН № 492767 від 15.09.2023). На підставі поданих документів ІНФОРМАЦІЯ_10 сформовано Висновок № с/16596 від 24.10.2023 щодо можливості призначення одноразової допомоги членам сім`ї, батькам або утриманцям військовослужбовця ОСОБА_3 , визначено, що право на утримання такої допомоги мають:

син ОСОБА_10 ;

син ОСОБА_8 ;

батько ОСОБА_14 - помер ІНФОРМАЦІЯ_11 ;

мати ОСОБА_2 - відмовилась від належної частки ОГД;

цивільна дружина ОСОБА_1 - не претендує на частку ОГД.

14.03.2024 ОСОБА_2 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_9 із заяву про виплату одноразової грошової допомоги, до якої долучила нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_2 про відкликання раніше поданої нею заяви від 15.09.2023 № 1851 про відмову від належної їй частини виплати одноразової грошової допомоги, визначеної постановою КМ України від 28.02.2022 № 168 (серія НТВ № 085680 від 13.03.2024).

Висновком № 1159/12/4005 від 25.03.2024 ІНФОРМАЦІЯ_8 , з урахуванням Висновку від 24.10.2023 № с/16596 щодо можливості призначення одноразової допомоги членам сім`ї, батькам або утриманцям військовослужбовця ОСОБА_3 , визначено, що право на утримання такої допомоги мають:

мати ОСОБА_2 ;

батько ОСОБА_14 - помер ІНФОРМАЦІЯ_11 ;

син ОСОБА_10 - призначено 1/2 частки ОГД, Пр. № 29/168 від 09.02.2024;

син ОСОБА_8 - призначено 1/2 частки ОГД, Пр. № 29/168 від 09.02.2024;

цивільна дружина ОСОБА_1 - не претендує на частку ОГД.

31.07.2024 ОСОБА_1 подала до ІНФОРМАЦІЯ_9 заяву про виплату одноразової грошової допомоги, від заявниці, в якості законного представника неповнолітньої доньки загиблого ОСОБА_6 .

Висновком № 1159/12/12039 від 12.08.2024 ІНФОРМАЦІЯ_8 , з урахуванням Висновку від 24.10.2023 № с/16596 щодо можливості призначення одноразової допомоги членам сім`ї, батькам або утриманцям військовослужбовця ОСОБА_3 , визначено, що право на утримання такої допомоги мають:

дочка ОСОБА_6 - не має права на отримання частки зазначеної допомоги, народжена після загибелі;

батько ОСОБА_14 - помер ІНФОРМАЦІЯ_11 ;

мати ОСОБА_2 - призначено 1/3 частки ОГД, Пр. № 167/168 від 26.07.2024;

син ОСОБА_10 - призначено 1/2 частки ОГД, Пр. № 29/168 від 09.02.2024;

син ОСОБА_8 - призначено 1/2 частки ОГД, Пр. № 29/168 від 09.02.2024;

цивільна дружина ОСОБА_1 - не претендує на частку ОГД.

У судовому засіданні допитано свідків, які викликано до суду на підставі заяви ОСОБА_1 , а саме: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які є рідними братами загиблого ОСОБА_3 та які заперечили факт проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки саме після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_1 хоче отримати допомогу, тому звернулася із заявою до суду. Свідки вказали, що брат ОСОБА_3 постійно проживав з мамою, до ОСОБА_1 їздив періодично, оскільки має з нею спільних дітей, яких дуже любив, тому і їздив до них, часто перекидав на картку ОСОБА_1 гроші для дітей, однак не завжди був впевнений чи вона їх використовує для дітей. Їхні відносини були такими як зустрічання, часто конфліктували між собою. Усі свідки підтвердили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно не проживали, спільного майна не мали, спільних побутових витрат не мали (будинок де проживав із мамою ОСОБА_3 ремонтував особисто, разом з мамою вели господарство й спільний побут, у с. Закіпці не підтримував жодних побутових відносин, не робив ремонту). А встановлення такого факту, про який просить заявниця потрібне їй лише для отримання допомоги, раніше визнання таких обставин їй не було цікаво, лише після смерті ОСОБА_3 .

З урахуванням встановлених під час судового засідання обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для допиту інших свідків.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону № 2011-XII, крім громадян рф або рб та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Згідно вимог статті 16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у пп. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

У постанові від 18.01.2024 у справі №560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Об`єднаної Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц, згідно з яким спори про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою звернення до відповідних органів за призначенням одноразової грошової допомоги не належать до цивільної юрисдикції. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що юридичні факти, які належить встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Також Велика Палата Верховного Суду визнала неефективним підхід до визначення юрисдикції спорів про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду в постановах від 08.11.2019 у справі №161/853/19, від 18.12.2019 у справі № 370/2598/16-ц виснувала, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, оскільки факт перебування на утриманні не може бути встановлений у позасудовому порядку, адже жодний орган влади (суб`єкт владних повноважень) не наділений повноваженнями встановлювати такий факт, то його встановлення можливе лише у судовому порядку в суді цивільної юрисдикції.

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 в справі № 560/17953/21.

Суд звертає увагу на те, що чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які необхідно пред`явити особі для встановлення відповідного факту, при цьому такі вимоги повинні доводитися із дотриманням принципу диспозитивності у цивільному судочинстві та правил доказування.

З врахуванням наведеного, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Тобто під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Якщо виникнення цивільного права залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

У постанові від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.09.2022 в справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22) вказано, що: «Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право».

Верховний Суд неодноразово зазначав, що спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Отже, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Як зазначалося вище, суб`єкти права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», визначені у п. 4 ст. 16-1 цього Закону: члени сім`ї загиблих (померлих) осіб, зазначених у пп. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Міністерство оборони України є суб`єктом, що призначає і виплачує одноразову грошову допомогу суб`єктам права на таку допомогу.

Разом з цим, за наявності відповідного статусу у заявниці ОСОБА_1 , як особи, яка перебувала на утриманні загиблого військового, інші суб`єкти права, які визначені ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як такі, що мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибелю військовослужбовця ОСОБА_3 , можуть вважатися такими, що перешкоджають один одному в реалізації відповідного права, оскільки одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн, розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, а таке право останніх визначено на законодавчому рівні.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Порядок залучення заінтересованої особи в ЦПК України не врегульований, а відповідно до ч.3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, суд при залученні заінтересованої особи керується вимогами ст.53 ЦПК України, що регулює порядок залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Згідно ч. 3 ст. 53 ЦПК України, якщо суд при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.

Згідно із висновком Верховного Суду, зробленого у постанові від 07.04.2020 у справі № 638/4/19, права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав. Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника ці особи самі не звертаються до суду із заявою, а вступають у вже розпочатий процес з власної ініціативи або притягуються до участі у справі судом.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, ОСОБА_1 визначила заінтересованими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, однак під час розгляду справи встановлено та залучено в якості заінтересованої особи ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_3 , та яка подала до суду відзив на вказану заяву, заперечила щодо задоволення заяви ОСОБА_1 та вказала що фактично ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають себе суб`єктами, які мають право на отримання вказаної вище допомоги, що свідчить про те, що між ними існує спір про право на отримання допомоги, а встановлення юридичного факту, про який просить заявник, породжуватиме правовий наслідок і впливатиме на права ОСОБА_2 , тому вказаний факт не підлягає встановленню в порядку окремого провадження.

Враховуючи викладене, в розглядуваному випадку між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний спір про право, що виключає можливість розгляду поданої заяви в порядку окремого провадження, а тому, даний спір підлягає розгляду судом в позовному провадженні.

Щодо доводів представника заявника, що згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21 та згідно якої справи про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства не залежно від мети звернення, суд зазначає, що беззаперечно такі факти підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, проте, згідно ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється в порядку наказного, позовного та окремого провадження, що не може узагальнюватися, а інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22, тому з метою захисту свого права заявник вправі звернутися до суду з позовною заявою.

Частиною 6 ст. 294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Аналізуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, суд дійшов до висновку про те, що матеріали справи містять достатньо даних, з яких вбачається, що існує спір про право, відтак це виключає можливість розгляду заяви ОСОБА_1 в порядку окремого провадження, тому подана заява підлягає залишенню без розгляду. Суд вважає за необхідне роз`яснити заявниці, що вона не позбавлена права звернутися до суду в порядку позовного провадження з вимогою про встановлення зазначеного факту.

Керуючись ст. ст. 256, 257, 260, 293, 294, 354, 355 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Яворська Марія Миколаївна, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`ю без реєстрації шлюбу та перебування її на утриманні ОСОБА_3 - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 її право на звернення до суду із позовом про встановлення факту проживання однією сім`ю без реєстрації шлюбу та перебування її на утриманні ОСОБА_3 на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний термін з моменту проголошення.

Повний текст ухвали складено 12.05.2025.

Суддя Марія ВОЛИНЕЦЬ