Провадження №22ц/812/772/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №473/3735/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана її представником ОСОБА_2 , на рішення, яке ухвалив Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Вуїва Олега Васильовича у приміщенні цього суду 03 березня 2025 року, дата складання повного тексту не зазначена, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и л а :

У липні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що з 14 листопада 2014 р. до 01 жовтня 2021 р. він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно судового наказу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 травня 2023 року (цивільна справа №473/1832/23) з позивача на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 щомісячно стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу). Однак 09 червня 2023 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (до шлюбу - ОСОБА_6 ) та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_7 . Оскільки ОСОБА_5 здійснює догляд за дитиною, позивач утримує її та їх малолітнього сина.

Посилаючись на викладене, а саме - враховуючи зміну його сімейного та матеріального стану, ОСОБА_3 просив зменшити розмір аліментів, стягнутих на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_4 , з 1/4 до 1/6 частини його заробітку (доходу).

У відзиві на позовну заяву представник відповідачки ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що позивач не довів існування обставин, що є передбаченими законом підставами для зменшення розміру аліментів, зокрема погіршення його матеріального стану. При цьому просив врахувати, що одруження ОСОБА_3 та народження у нього іншої дитини, на яку він не сплачує аліменти, самі по собі не свідчать в динаміці про погіршення його матеріального стану та не є підставами для зменшення розміру аліментів.

У вересні 2024 року представник позивача ОСОБА_8 надала суду заяву про зміну підстав позову, у якій додатковою підставою для зменшення розміру аліментів зазначила те, що у судовому наказі від 02 травня 2023 року про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів не було враховано, що внаслідок акубаротравми, отриманої ОСОБА_3 під час участі у бойових діях із захисту територіальної цілісності України, а також внаслідок інших захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби, значно погіршився стан здоров`я позивача.

У відзиві на уточнену позовну заяву представник відповідачки ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні уточненого позову, вказуючи на те, що позивач не довів факту значного погіршення стану його здоров`я, оскільки надані докази вказаної обставини не підтверджують, а навпаки спростовують, оскільки відповідно до них ОСОБА_3 отримав лише легкі травми.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2025 року позовні вимоги задоволені.

Суд зменшив розмір аліментів, визначений судовим наказом Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 травня 2023 року у цивільній справі №473/1823/23, з 1/4 до 1/6 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_3 , стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1211 грн 20 коп. судового збору.

Рішення суд мотивував тим, що після стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 змінився сімейний стан ОСОБА_3 , який одружився та у нього народився син ОСОБА_7 , дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною та разом з сином перебувають на утриманні позивача.

Також суд взяв до уваги, що згідно довідки ВЛК від 27 грудня 2022 року №6343 18 липня 2022 року ОСОБА_3 отримав акубаротравму під час участі у бойових діях із захисту територіальної цілісності України (травма легкого ступеня). Також у позивача з`явилися інші супутні захворювання (захворювання хребта), пов`язані з проходженням військової служби. Внаслідок цього ОСОБА_3 був визнаний придатним до військової служби, однак непридатним до служби у високомобільних десантних військах, що вказує на погіршення стану його здоров`я.

З урахуванням викладеного та того, що вказані обставини щодо стану здоров`я, не були враховані у судовому наказі від 02 травня 2023 року, суд дійшов висновку про зменшення розміру аліментів до 1/6 частини заробітку (доходу) позивача.

В апеляційній скарзі представник відповідачки адвокат Цуркан М.І. вказує, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд хибно встановив, що відповідно до статті 192 СК України передбачено обов`язок суду зменшити раніше визначений розмір аліментів у зв`язку із зміною сімейного стану та стану здоров`я платника аліментів. Представник відповідачки також вказує, що позивачем не було оскаржено виданий судовий наказ від 02 травня 2023 рлку, хоча підстави, на які позивача посилається як на підстави для зменшення розміру аліментів, зокрема стан здоров`я, виникли ще до видачі вказаного судового наказу. ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що суд послався на довідку військоволікарської комісії від 27 грудня 2022 року, відповідно до якої отримана позивачем травма - легкого ступеню та позивача визнано придатним до військової служби. Також, представник відповідачки вказує, що окрім факту народження другої дитини, платник аліментів, який просить зменшити розмір стягнути аліментів, повинен також довести суду і надати відповідні докази на підтвердження того, що його матеріальний стан погіршився або погіршилось його здоров`я. Представник відповідачки звертає увагу на те, що Верховний Суд у подібних справах неодноразово наголошував, що діти від попереднього шлюбу не повинні бути звужені у правах через народження у платника аліментів іншої дитини, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Твердження позивача про те, що його дружина ОСОБА_5 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не заслуговує на увагу, оскільки позивач не надав належних та достатніх доказів, що вказують на динаміку зміни його матеріального або сімейного стану у бік погіршення після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів, зокрема не доведено факту погіршення матеріального стану в порівнянні з минулим періодом його життя. Про те, що матеріальний стан ОСОБА_3 не змінився свідчить інформаційна довідка № 388745032 від 29 липня 2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідно до якої позивач у 2016 році набув у власність дві земельні ділянки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_8 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вказуючи на безпідставність її доводів, а рішення суду просить залишити без змін.

Справа з урахуванням положень частини 1 статті 369, частини 1 статті 274, частини 6 статті 19 ЦПК України розглянута без повідомлення учасників.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 14 листопада 2014 року до 01 жовтня 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_4 , які після припинення сторонами сімейних відносин проживає з матір`ю, перебуває на утриманні останньої (а.с. 7, 22).

Судовим наказом Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 травня 2023 року (цивільна справа №473/1832/23) з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця (а.с. 10).

09 червня 2023 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (до шлюбу - ОСОБА_6 ) (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_7 (а.с. 8).

З лютого 2022 року ОСОБА_3 призваний на службу до лав Збройних сил України (а.с. 63-66).

Звертаючись з цим позовом, ОСОБА_3 просив про зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання доньки ОСОБА_4 , з 1/4 частини до 1/6 частини від усіх видів доходу (заробітку), посилаючись на зміну його сімейного стану, а саме народження та перебування на його утриманні малолітньої дитини, а також дружини ОСОБА_5 через догляд за дитиною до досягнення трьох років, а також у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, що пов`язано із проходженням військової служби. Отже, у позивача на утриманні перебувають двоє дітей та дружина.

Суд, задовольняючи позов, виходив із доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на належно, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, досліджених доказах, повно та всебічно встановлених обставинах справи, яким дана відповідна правова оцінка.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Частинами 1-2 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

Частина 1 статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, згідно із частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та за наявності правових підстав. При цьому право застосування норми закону належить суду.

Відповідно до наведеної норми права підставою для зменшення розміру аліментів може бути таке погіршення майнового стану, стану здоров`я, зміна сімейного стану платника аліментів, яке унеможливлює сплату ним аліментів у попередньо визначеному розмірі.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 174, частини 1 статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмету спору та їх обґрунтування у позовній заяві, а в силу вимог частини 2 статті 83 ЦПК України позивач подає докази разом з поданням позовної заяви.

Суд в силу вимог частини 1 статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведені положення закону, зміст позовних вимог, предмет доказування у справі, яка переглядається, позивач мав довести, а суд перевірити наявність достатніх підстав для зменшення розміру аліментів, зокрема, зміну сімейного стану, погіршення стану здоров`я платника аліментів або наявність інших підстав, які унеможливлюють сплату аліментів на користь відповідачки у раніше визначеному судом розмірі.

На підтвердження своїх вимог щодо зміни свого матеріального стану, а також сімейного стану позивач надав свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , батьком якої вказано позивача, а матір`ю ОСОБА_5 (а.с. 8), свідоцтво про шлюб, зареєстрований 09 червня 2023 року з ОСОБА_9 (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 ); довідку ТОВ «Миколаїський хлібзхавод № 1» про те, що ОСОБА_5 з 22 серпня 2024 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 67).

За такого позивач довів, що на його утриманні, окрім спільної з відповідачкою доньки ОСОБА_4 , перебувають син ОСОБА_7 та дружина.

Так, в силу положень статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності, а також від чоловіка батька дитини - до досягнення дитиною трьох років незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За такого цілком очевидним є те, що у зв`язку із змінами у сімейному стані позивача збільшенням кількості утриманців до трьох осіб, відбулися зміни у його матеріальному становищі.

Окрім того, позивач в обґрунтування підстав для зменшення розміру аліментів послався на погіршення стану свого здоров`я, що підтверджено довідкою про обставини травми від 14 грудня 2022 року, та довідкою військово-лікарської комісії від 27 грудня 2022 року, та внаслідок чого ОСОБА_3 був визнаний придатним до військової служби, однак непридатним до служби у високомобільних десантних військах (а.с. 63, 65).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з наступних правових висновків Верховного Суду.

У своїх постановах від 19 червня 2024 року у справі №686/22677/23, від 27 листопада 2024 року у справі №613/1404/23 Верховний Суд зазначив, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 зазначено, що статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану; погіршення або поліпшення здоров`я когось із них; в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд у цій постанові погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач уклав шлюб та має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, а також дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від іншого шлюбу, суперечитиме її інтересам, а тому такі обставини самі по собі не є підставами для зменшення розміру аліментів.

До подібних висновків Верховний Суд приходив й в інших постановах, зокрема від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23 та від 16 вересня 2024 року у справі №591/6388/22.

Тобто суд першої інстанції встановив наявність відмінних правових висновків Верховного Суду при вирішенні подібних правовідносин, а саме у випадку заявлення платником аліментів позовних вимог про їх зменшення з підстав зміни їх сімейного стану народження після стягнення аліментів на користь позивача дитини (дітей).

Натомість, встановивши, у справі, яка переглядається, що окрім факту зміни у сімейному стані (збільшенні утриманців) позивач довів погіршення стану свого здоров`я, яке пов`язано із участю в бойових діях із захисту держави, суд першої інстанції вважав доведеним наявність передбачених законом статтею 192 СК України підстав для зменшення стягнутих з позивача судовим наказом аліментів до 1/6 частини усіх видів його заробітку.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та відхиляє аргументи апеляційної скарги, які правильність таких висновків суду першої інстанції не спростовують.

Так, не приймається посилання представника відповідачки на те, що позивач не оскаржив наказ про стягнення з нього аліментів, а травма, на яку він посилається отримана до видання наказу судом.

Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

За положеннями статті 167 ЦПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

ЦПК України встановлений особливий порядок оскарження судового наказу до суду, який його видав (статті 170 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 1 статті 170 ЦПК України боржник за вимогами про стягнення аліментів не має право на оскарження судового наказу у такому порядку, натомість частиною 7 цієї статті передбачено, що такий боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Саме такий спосіб захисту своїх прав обрав у справі, яка переглядається, ОСОБА_3 .

Оскільки суд вважав доведеним, що наявні підстави для зменшення стягнутих з позивача аліментів не лише у зв`язку із зміною сімейного стану позивача, але й через погіршення стану його здоров`я, наведена представником відповідачки судова практика є нерелевантною, оскільки у зазначених в апеляційній скарзі справах Верховний Суд вирішував спори, у яких позивачі на погіршення стану здоров`я в обґрунтування своїх вимог не посилалися.

Виходячи з викладеного та положень статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду постановлено з правильним застосуванням положень матеріального права та відповідно до вимог процесуального закону, а тому відсутні підстави для його скасування.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки рішення суду залишено без змін, відсутні передбачені законом підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана її представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

____________________________________________

Повна постанова виготовлена 13 травня 2025 року