Справа № 1328/6904/12 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В. В.
Провадження № 22-ц/811/2617/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2024 року у справі за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ПроКредит Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про визнання недійсними договорів про надання траншу,

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «ПроКредит Банк» (правонаступником якого є АТ «ПроКредит Банк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в якій просило стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість у гривневому еквіваленті за курсом НБУ за Кредитним договором № 3.17439/0134 від 31.05.2007 у розмірі 188 783,63 грн, за Кредитним договором № 3.22785/0134 від 29.08.2008 у розмірі 206 939,21 грн, за Кредитним договором № 3.15751/0134 від 28.12.2006 у розмірі 235 772,52 грн.

06.09.2012 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог № 4297/12, в якій просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 3 459 310,86 грн, яка складається із заборгованості:

- за Договором про надання траншу № 3.17439/0134 від 31.05.2007: 165 298,28 грн заборгованість за капіталом кредиту, 20 698,99 грн заборгованість по відсоткам по графіку, 56 599,07 грн заборгованість по відсоткам за фактичне користування кредитом, 791 503,69 грн заборгованість за пенею;

- за Договором про надання траншу № 3.22785/0134 від 29.08.2008: 186 326,66 грн заборгованість за капіталом кредиту, 33 640,30 грн заборгованість по відсоткам по графіку, 57 235,48 грн заборгованість по відсоткам за фактичне користування кредитом, 817 794,57 грн заборгованість за пенею;

- за Договором про надання траншу № 3.15751/0134 від 28.12.2006: 212 840,80 грн заборгованість за капіталом кредиту, 7952,08 грн заборгованість по відсоткам по графіку, 91 872,26 грн заборгованість по відсоткам за фактичне користування кредитом, 1 017 548,62 грн заборгованість за пенею.

В обґрунтування позовних вимог банк покликається на те, що мiж ним та ОСОБА_1 укладена Рамкова угода № 0134 від 28.12.2006, відповідно до якої банк зобов`язувався здійснювати кредитування ОСОБА_1 у межах наступних лімітів кредитування: ліміт суми 150 000,00 дол. США, ліміт строку 180 місяців.

На пiдставi та в межах Рамкової угоди від 28.12.2006 Банк та ОСОБА_1 уклали Договори про надання траншу: № 3.17439/0134 від 31.05.2007, за яким, згідно заяви на видачу готівки № 407_9 від 31.05.2007р. видано кредитні кошти в сумі 30 000,00 дол. США за процентною ставкою 14% річних на 48 місяців; № 3.22785/0134 від 29.08.2008, за яким, згідно заяви на видачу готівки № 1604_8 від 29.08.2008 видано кредитні кошти в сумі 25 000,00 дол. США за процентною ставкою 15% річних на 48 місяців; № 3.15751/0134 від 28.12.2006, за яким видано кредитні кошти в сумі 45 000,00 дол. США за процентною ставкою 16% річних на 48 місяців.

Зобов`язання ОСОБА_1 за Договорами про надання траншу забезпечені порукою ОСОБА_3 .

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання за кредитними договорами не виконав, банк заявив вимогу про солідарне стягнення на свою користь із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості у загальному розмірі 3 459 310,86 грн.

ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета зустрічного позову, просив суд визнати недійсними Договори про надання траншу № 3.17439/0134 від 31.05.2007, № 3.22785/0134 від 29.08.2008 та № 3.15751/0134 від 28.12.2006.

В обґрунтування підстав зустрічного позову ОСОБА_1 покликався на те, що в порушення вимог пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 за № 541/13808, банком під час укладання оспорюваних договорів, за якими передбачено надання кредиту в іноземній валюті, не було попереджено позичальника, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за цими договорами буде нести саме позичальник, як споживач, а не банк, як кредитна установа згідно пункту 2 частини 1 ст. 1 Закону України від 12.07.2001 № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та суб`єкт господарювання, згідно ст. 42 Господарського кодексу України.

На підставі наведеного просив задовольнити його зустрічний позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15.07.2024 у задоволенні первісного позову ПАТ « ПроКредит Банк» (правонаступником якого є АТ «ПроКредит Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання недійсними договорів про надання траншу відмовлено.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову оскаржило АТ «ПроКредит Банк».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції зроблено безпідставний висновок про те, що вимоги позивача є недоведеними наданими доказами, тому у задоволенні позову банку слід відмовити за безпідставністю. Такий висновок суду спростовується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: меморіальними ордерами, випискою з особового рахунку ОСОБА_1 з 01.01.2005 по 22.05.2019, в якій відображені відповідні операції з видачі ОСОБА_1 кредиту. Отже зазначені документи та дії самого відповідача-1 ОСОБА_1 з погашення кредиту в своїй сукупності підтверджують факт видачі кредиту позичальнику ОСОБА_1 відповідно до Договорів про надання траншу № 3.15751/0134 від 28.12.2006 № 3.17439/0134 від 31.05.2007, № 3.22785/0134 від 29.08.2008, при цьому в матеріалах справи відсутні допустимі та належні докази, які б цей факт спростовували. Крім цього ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження погашення існуючої перед позивачем заборгованості за договорами.Звертає увагу на те, що документи, які були витребувані ухвалами суду від 28.01.2021, від 24.02.2021, від 29.06.2021 були надані позивачем, а щодо документів, які неможливо подати, суду були надані відповідні пояснення.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 15.07.2024 в частині відмови у задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог AT «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Від ОСОБА_1 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 укладена Рамкова угода № 0134 від 28.12.2006, на пiдставi та в межах якої Банк та ОСОБА_1 уклали Договори про надання траншу:

- № 3.17439/0134 від 31.05.2007, за яким банк зобов`язувався видати ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 30 000,00 дол. США за процентною ставкою 14% річних на 48 місяців;

- № 3.22785/0134 від 29.08.2008, за яким Банк зобов`язувався видати ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 25 000,00 дол. США за процентною ставкою 15% річних на 48 місяців, надалі Кредитний договір № 3.22785/0134.

- № 3.15751/0134 від 28.12.2006, за яким Банк зобов`язувався видати ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 45 000,00 дол. США за процентною ставкою 16% річних на 48 місяців, надалі Кредитний договір № 3.15751/0134.

В матеріалах справи наявні копії меморіальних ордерів, наданих банком (а.с. 52-54 т.4):

- № 407_9 від 31.05.2007 на підтвердження перерахування банком ОСОБА_1 30 000,00 дол. США (151 500,00 грн) на рахунок № НОМЕР_1 на підставі Кредитного договору № 3.17439/0134,

- № 3335_21 від 29.08.2008 на підтвердження перерахування Банком ОСОБА_1 25000,00 дол. США (121 142,50 грн) на рахунок № НОМЕР_1 на підставі Кредитного договору № 3.22785/0134,

- № 1603_30 від 28.12.2006 на підтвердження перерахування Банком ОСОБА_1 45 000,00 дол. США (227 250,00 грн) на рахунок № НОМЕР_1 на підставі Кредитного договору № 3.15751/0134.

Виконання зобов`язань за кредитними договорами забезпечено порукою ОСОБА_4 на підставі укладених із ЗАТ «ПроКредит Банк» договорів поруки № 0134-ДП4 від 31.05.2007, № 0134-ДП-6 від 29.08.2008, № 0134-ДП3 від 28.12.2006, згідно з якими поручитель взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати за зобов`язаннями позичальника в повному обсязі.

Згідно з розрахунком ПАТ «ПроКредит Банк» станом на 06.09.2012 заборгованість за кредитними договорами становить 3 459 310,86 грн, яка складається із заборгованості:

- за Договором про надання траншу № 3.17439/0134 від 31.05.2007: 165 298,28 грн заборгованість за капіталом кредиту, 20 698,99 грн заборгованість по відсоткам по графіку, 56 599,07 грн заборгованість по відсоткам за фактичне користування кредитом, 791 503,69 грн заборгованість за пенею;

- за Договором про надання траншу № 3.22785/0134 від 29.08.2008: 186 326,66 грн заборгованість за капіталом кредиту, 33 640,30 грн заборгованість по відсоткам по графіку, 57 235,48 грн заборгованість по відсоткам за фактичне користування кредитом, 817 794,57 грн заборгованість за пенею;

- за Договором про надання траншу № 3.15751/0134 від 28.12.2006: 212 840,80 грн заборгованість за капіталом кредиту, 7952,08 грн заборгованість по відсоткам по графіку, 91 872,26 грн заборгованість по відсоткам за фактичне користування кредитом, 1 017 548,62 грн заборгованість за пенею.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, районний суд виходив з того, що на підтвердження виконання умов Кредитних договорів № 3.17439/0134, № 3.22785/0134 та № 3.15751/0134 з переказу кредитних коштів ОСОБА_1 саме в іноземній валюті (доларах США) банком не надано суду належного платіжного документу, який би відповідав загальним вимогам Національного банку України, щодо порядку зарахування коштів в іноземній валюті на рахунки бенефіціарів.

Однак з цим висновком районного суду колегія суддів не може погодитись з огляду на таке.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання (частина перша статті 546 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частини перша статті 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За приписами статей 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підтвердження виконання банком умов кредитних договорів суду надано копії меморіальних ордерів № 407_9 від 31.05.2007, № 3335_21 від 29.08.2008, № 1603_30 від 26.12.2006, факт отримання коштів позичальником ОСОБА_1 ним не оспорювався, а кредитні договори частково виконувалися, що стверджується таблицями розрахунків. Крім цього, ОСОБА_1 надано контррозрахунок заборгованості, тобто він не заперечував факт укладення кредитних договорів та наявності заборгованості.

Отже, висновки районного суду про недоведення банком надання коштів відповідачу спростовуються вказаними обставинами.

З огляду на вказане та враховуючи, що неналежне виконання грошових зобов`язань призвело до виникнення заборгованості за кредитними договоромами, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги банку про стягнення заборгованості є обґрунтованими.

Визначаючи розмір заборгованості, колегія суддів, дослідивши надані сторонами розрахунки, перевіривши їх та оцінивши в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог банку з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що банком на адресу ОСОБА_1 було скеровано письмові вимоги від 20.02.2009 про повне дострокове погашення кредитів за договорами № 3.17439/0134 від 31.05.2007, № 3.22785/0134 від 29.08.2008, № 3.15751/0134 від 28.12.2006.

Отже, банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені і штрафів за порушення умов договору.

У постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Звернувшись до позичальника із вимогами про дострокове повернення кредиту, банк як кредитор на власний розсуд змінив умови основних зобов`язань щодо строку дії договорів, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитами, у зв`язку із чим у банку відсутнє право нараховувати проценти за користування кредитом та пеню після закінчення строку дії кредитних договорів і цей строк вважається таким, що настав 20.02.2009.

Однак із вимог та розрахунку банку вбачається, що банк, крім іншого, просив стягнути прострочені проценти за кредитом та пеню, які нараховані після закінчення строку дії кредитного договору.

З огляду на відсутність підстав для стягнення прострочених процентів та пені, нарахованих після 20.02.2009, апеляційний суд вважає, що з відповідачів солідарно слід стягнути доведену та підставну заборгованість у загальному розмірі 72 440,31 дол. США, гривневий еквівалент якої за курсом НБУ (1 дол. США = 41,47 грн) становить 3 004 099,65 грн, та 10 788,93 грн, з яких:

-за кредитним договором № 3.17439/0134 від 31.05.2007 у розмірі 21 173,03 дол. США (20 680,38 дол. США заборгованість за капіталом кредиту, 492,65 дол. США заборгованість по процентах) та 2735,88 грн пені;

-за кредитним договором № 3.22785/0134 від 29.08.2008 у розмірі 23 917,89 дол. США (23 311,23 дол. США заборгованість за капіталом кредиту, 606,66 дол. США заборгованість по процентах) та 3745,55 грн пені;

-за кредитним договором № 3.15751/0134 від 28.12.2006 у розмірі 27 349,39 дол. США (26 628,40 дол. США заборгованість за капіталом кредиту, 720,99 дол. США заборгованість по процентах) та 4307,50 грн пені.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до умов пункту 3.6 кредитних договорів № 3.17439/0134 від 31.05.2007, № 3.22785/0134 від 29.08.2008, № 3.15751/0134 від 28.12.2006, пеня за порушення основного грошового зобов`язання розраховується у гривнях.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду слід скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позову банку. В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2024 року скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ПроКредит Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість за кредитними договорами № 3.17439/0134 від 31.05.2007, № 3.22785/0134 від 29.08.2008, № 3.15751/0134 від 28.12.2006 у розмірі 72 440,31 дол. США, що еквівалентно 3 004 099,65 грн, та 10 788,93 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 16.05.2025

Головуючий

Судді