Справа №504/1180/24
Провадження №2/504/913/25
Доброславський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2025с-ще Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

секретаря Ориник М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу №504/1180/24 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

У березні 2024 року адвокат Хлєбникова Наталя Анатоліївна в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд поділити спільне майно, що набуто подружжям за час шлюбу.

На обґрунтування своїх вимог позивачка вказує, що 05.05.2015 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, 04.07.2023 року шлюб було розірвано згідно рішення Комінтернівського районного суду Одеської області по справі № 504/2240/23.

За час шлюбу подружжям набуто наступне майно: житловий будинок загальною площею 181.7 (кв.м): житлова площа (кв.м): 53.5, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0197, загальною площею 0,1692 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; два телевізори, холодильник та пральна машина.

Позивач зазначає, що на момент подання позову подружжя не досягли згоди щодо поділу майна набутого подружжям за час шлюбу, що стало підставою для звернення до суду.

ОСОБА_1 вважає за доцільне, залишити за Відповідачем право власності на побутову техніку зі стягненням на користь неї грошової компенсації в розмірі 20 973 (двадцять тисяч дев`ятсот сімдесят три тисячі) гривень 64 копійки за 1/2 частину їх вартості, так як техніка була підібрана та куплена для використання в спільному будинку, а тому є неподільною річчю і не може бути поділена між сторонами в натурі.

Рух справи в суді першої інстанції.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду від 20.03.2024 року по справі №504/1180/24 було відкрито провадження та призначено судове засідання на 14.11.2024 року о 10:00 годині в приміщенні Комінтернівського районного суду Одеської області, зала судових засідань № 5, кабінет № 9.

Сторони повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання у встановленому законом порядку.

14.11.2024 року - від представника позивача, адвоката Хлєбникової Наталі Анатоліївни надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивача.

Відповідач у судове засідання призначене на 14.11.2024 року з`явився, був належним чином ознайомлений з матеріалами справи. Відзиву на позовну заяву від Відповідача не надходило.

Наступне судове засідання по справі було призначено на 17.02.2025 року о 14:00 в приміщенні Комінтернівського районного суду Одеської області, зала судових засідань № 5. Сторони повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання у встановленому законом порядку.

14.02.2025 року - від представника позивача, адвоката Хлєбникової Наталі Анатоліївни надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивача.

Відповідач у судове засідання призначене на 17.02.2025 року не з?явився.

Наступне судове засідання по справі було призначено на 08.05.2025 року о 12:00 в приміщенні Комінтернівського районного суду Одеської області, зала судових засідань № 5.

08.05.2025 року - від представника позивача, адвоката Хлєбникової Наталі Анатоліївни надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивача. Також,в зазначеній заяві вказано, що позивач позовні вимоги підтримуємо у повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення у справі.

Відповідач у судове засідання призначене на 08.05.2025 року не з?явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку.

В матеріалах справи присутній поштовий конверт зі зворотнім повідомленням з відміткою про відсутність відповідача за адресою реєстраційного обліку.

Таким чином, відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечує.

Встановлені судом фактичні обставини:

Відповідно до Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 05.05.2015 року.

Згідно рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.07.2023 року у справі № 504/2240/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 362434167 від 19.01.2024, вбачається, що ОСОБА_2 належить житловий будинок загальною площею (кв.м): 181.7, житлова площа (кв.м): 53.5, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

В матеріалах справи наявна копія Договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.12.2020 року, серія та номер: 635, згідно якого вищезазначений житловий будинок був придбаний ОСОБА_2 за 281 359 (двісті вісімдесят одна тисяча триста п`ятдесят дев`ять) гривень.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 362434630 від 19.01.2024, вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0197, загальною площею 0,1692 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

В матеріалах справи наявна копія Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.12.2020 року, серія та номер: 636, згідно якого вищезазначена земельна ділянка була придбана ОСОБА_2 за 49 406 (сорок дев?ять тисяч чотириста шість) гривень.

Також, позивачем надано копію Кредитного договору № від 10.12.2018 року укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» (права вимоги за яким з 11.12.2018 року перейшли до АТ «ТАСКОМБАНК» згідно повідомлення про відступлення права вимоги, копія якого наявна в матеріалах справи) згідно якого Позивачка отримала кредит в розмірі 5 489,12 грн. За посиланнями Позивача зазначені кошти були витрачені на купівлю телевізора у спільний будинок подружжя.

Позивачем надано копію Кредитного договору № від 17.10.2020 року з цільовим призначенням «на придбання товару у продавця», згідно якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 12 410, 62 грн. від АТ ОПТ БАНК. За посиланнями Позивача зазначені кошти були витрачені на придбання ще одного телевізора у спільний будинок подружжя.

Відповідно до копії заяви на приєднання до Договору кредитного обслуговування фізичних осіб №2 від 05.08.2020 року з цільовим призначенням «оплата товару у суб`єкта господарювання» (споживчий кредит) ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 24 047, 54 грн. від АТ «ПУМБ».

Позивач стверджує, що зазначені кошти були витрачені на придбання холодильника та пральної машини у спільний будинок.

За підрахунками суду, загальна сума коштів отриманих в кредит на купівлю побутової техніки складає 41 947 (сорок одна тисяча дев`ятсот сорок сім ) грн. 28 коп.

Позиція суду та релевантні джерела права:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку, що житловий будинок та земельна ділянка були набуті під час шлюбу, а саме 04.12.2020 року, що підтверджується договорами купівлі-продажу від (серії та № 635 та 636), укладеними ОСОБА_2 . Оскільки шлюб між сторонами був укладений 05.05.2015 року, а припинений лише 04.07.2023 року, набуття зазначеного майна відбулося в період спільного життя подружжя, отже майно є спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу.

Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюються ст. 71 СК України, відповідно до положень якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України(стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим устатті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 Сімейного кодексу України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (кожного з них) до суду з таким позовом (ст.11 Цивільного кодексу України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у Постанові від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другоїстатті 364 ЦК України, за змістом якої саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі №210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 09 червня 2021 року у справі № 760/789/19).

Згідно з ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Тобто, подільним є майно, яке можна поділити на частини, кожна з яких може бути використана для тих же цілей, для яких таке майно призначалося до поділу.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (з частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Суд погоджується з твердженнями Позивача, про недоцільність виділення в натурі побутової техніки, та присудженням позивацчі грошової компенсації.

Враховуючи, що під час шлюбу спірна побутова техніка була придбана для використання у спільному житловому будинку, та фактично знаходиться у володінні ОСОБА_2 , суд вважає обґрунтованим залишення зазначених предметів побутової техніки у власності ОСОБА_2 .

З огляду на це, для збереження балансу майнових прав сторін та уникнення майнового конфлікту, суд вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 20 973,64 грн, що становить 1/2 частину від загальної вартості побутової техніки (41 947,28 грн), купленої у період шлюбу.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

ОСОБА_2 не надано до суду будь-яких доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності майна набутого у шлюбі.

Відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, з?явився на перше судове засідання та був ознайомлений з матеріалами справи, однак правом на подання відзиву не скористався та жодних заперечень не надав. Зазначене свідчить про відсутність спростування обставин, на які посилається позивач, а відтак твердження останньої суд визнає доведеними.

Таким чином, житловий будинок, земельна ділянка та побутова техніка є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають рівному поділу.

Відповідно достатті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Суд також зазначає, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Також статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судові витрати:

Позивач сплатила судовий збір в сумі 1897,10 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 57, 60, 63, 76 СК України, ст. 368 ЦК України, ст.ст. 207, 208, 258-260, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок загальною площею (кв.м): 181.7, житлова площа (кв.м): 53.5, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ., що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0197, загальною площею 0,1692 га.

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на одну другу частину житлового будинку загальною площею (кв.м): 181.7, житлова площа (кв.м): 53.5, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0197, загальною площею 0,1692 га.

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), право власності на одну другу частину житлового будинку загальною площею (кв.м): 181.7, житлова площа (кв.м): 53.5, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ., що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0197, загальною площею 0,1692 га.

Право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок загальною площею (кв.м): 181.7, житлова площа (кв.м): 53.5, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ., що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0197, загальною площею 0,1692 га. припинити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0197, загальною площею 0,1692 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на одну другу частину Земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0197, загальною площею 0,1692 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на одну другу земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0197, загальною площею 0,1692 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Право спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0197, загальною площею 0,1692 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 припинити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову суму у розмірі 20 973 (двадцять тисяч дев`ятсот сімдесят три тисячі) гривень 64 копійки в якості компенсації вартості її частки у спільно набутому побутовому майні.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1897,10 грн.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою Відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому у ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим у ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з моменту його отримання в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Суддя В. К. Барвенко