Справа № 490/2723/25
Провадження № 2/487/1990/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2025 суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Лагода А.А. в м. Миколаєві, розглянувши матеріали позовної заяви представника ОСОБА_1 адвоката Гавловської Юлії Вікторівни до Миколаївської міської ради про визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною,

ВСТАНОВИВ:

11.04.2025 представник позивача звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з вказаною позовною заявою в якій просить суд визнати укладеною між сторонами спору додаткову угоду до договору оренди землі №4426 від 28.09.2006 (зареєстрований 10.10.2006) щодо земельної ділянки площею 304кв.м. з кадастровим номером :02:058:0008 для обслуговування приміщень «Млинцева» та АДРЕСА_1 в запропонованій позивачем редакції.

Позов обґрунтовує тим, що позивач є власником нежитлової будівлі - млинцевої та кулінарії загальною площею 84,4кв.м. та 83,70кв.м., що знаходяться за вказаною вище адресою. 28.09.2006, на підставі рішення відповідача №2/26, 30.06.2006 між приватним підприємцем ОСОБА_1 та відповідачем укладено договір оренди землі №4426 для обслуговування вищезазначених нежитлових приміщень зі строком оренди 15 років (з 10.10.2006 до 10.10.21) з правом пролонгації. 26.01.2012 рішенням відповідача №14/28 внесено зміни до рішення №2/26 від 30.06.2006, а саме: викладено в редакції п.8.1. - передати громадянці ОСОБА_2 в оренду строком на 15 років земельну ділянку площею 304кв.м. для обслуговування приміщень «Млинцева» та «Кулінарія» по вул. м. Морській, 92-б.». 16.08.2012 між сторонами укладено договір про зміни №100-12 до договору оренди землі. 09.07.2021 позивач звернулась до відповідача через ЦНАП ММР щодо поновлення договору оренди землі разом з додатковою угодою та після отриманих зауважень повторно звернулась 09.09.2021. З часу звернення позивачка не отримувала рішення відповідача, що є порушенням ст.33 Закону України «Про оренду землі». 18.12.2023 позивач отримала відповідь відповідача, що за поданими документами позивача управління земельних ресурсів ММР підготовлено проект рішення який направлено на погодження відповідним органам відповідача. Незважаючи на відсутність рішення відповідача щодо продовження терміну договору оренди землі позивач продовжує сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою. Враховуючи бездіяльність відповідача позивач змушена звернутись до суду для захисту своїх прав.

15.04.2025 ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2025 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Лагоду А.А.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.

Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

При цьому, у ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Перелік категорій справ, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, визначено у статті 20 ГПК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Частиною 1 ст. 2 ГПК передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як зазначено постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 квітня 2019 року у справі № 619/1295/18 зазначено, що положення статті 20 ГПК України передбачають визначення юрисдикції господарських судів у справі як за суб`єктним, так і за предметним критерієм.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Отже, визначення юрисдикції справи залежить від змісту права, на захист якого позивач подав позов.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 є власницею нежитлових об`єктів, розташованих на належній Миколаївській міській раді земельній ділянці, за цільовим призначенням землі комерційного використання, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, по АДРЕСА_1 .

Вказані нежитлові приміщення, є млинцевою та кулінарії, в якому здійснюється підприємницька діяльність.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач - Миколаївська міська рада є юридичною особою та власником земельної ділянки, на якій розташовані належні позивачці нежитлові об`єкти.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наявний запис про державну реєстрацію ОСОБА_1 , інформація про припинення підприємницької діяльності в реєстрі відсутня.

За таких обставин, з огляду на те, що спір між сторонами виник щодо орендних відносин земельної ділянки, на якій розташоване належне позивачці майно та яке використовується для ведення господарської діяльності (матеріали справи не містять відомостей щодо зміни цільового призначення земельної ділянки за відповідним рішенням відповідача про затвердження проекту відведення земельної ділянки у зв`язку зі зміною цільового призначення), то спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на викладені положення норм законодавства та з урахуванням заявлених вимог, суд дійшов висновку щодо відмови у відкритті провадження у справі за позовною заявою представника ОСОБА_1 адвоката Гавловської Юлії Вікторівни до Миколаївської міської ради про визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 25, 49, 55, 186, 258-261, 263 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у справі за позовною заявою представника ОСОБА_1 адвоката Гавловської Юлії Вікторівни до Миколаївської міської ради про визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною відмовити.

Роз`яснити позивачу про право на звернення до суду за захистом свого порушеного права в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.А. Лагода