МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"14" травня 2025 р. Справа № 370/1351/25

Суддя Макарівського районного суду Київської області Білоцька Л.В., розглянувши заяву заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Олексія Денисюка про забезпечення позову

у справі за позовом заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Олексія Денисюка в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку, шляхом її конфіскації,

в с т а н о в и в :

13.05.2025 року заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Олексій Денисюк в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку, шляхом її конфіскації.

Одночасно з позовом, заступником керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Олексієм Денисюком подано заяву про забезпечення вказаного позову, в обґрунтування якої вказано, що до Макарівського районного суду Київської області скерована позовна заява заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Олексія Денисюка в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку, шляхом її конфіскації.

У позові, який прокурор просить забезпечити, позовні вимоги обґрунтовано тим, що громадянином російської федерації ОСОБА_1 не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої ним у приватну власність 1/2 частини земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:003:0050 протягом року, такі частки земельної ділянки, підлягають конфіскації за рішенням суду.

Встановлено, що у приватній власності ОСОБА_2 1926 р.н. перебувала земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0050 площею 0,1060 га, що розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, Великокарашинська сільська рада, (наданий час Макарівська селищна територіальна громада Бучанського району Київської області) з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 097404, виданого Великокарашинською селищною Радою народних депутатів Макарівського району Київської області 23.02.1998, Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №160 на підставі Рішення Виконавчого комітету Великокарашинської сільської Ради народних депутатів від 31.10.1997 за № 9.

Надалі, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.08.2014 (спадкова справа № 125/11, зареєстровано в реєстрі за № 4-914 за громадянином російської федерації ОСОБА_1 , визнано право власності на 1/2 земельної ділянки із загальною площею 0,1060 га, з кадастровим номером :01:003:0050 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вищевказаного свідоцтва ОСОБА_1 зареєстрував в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 1/2 земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:003:0050 (номер відомостей про речове право 6824199 від 28.08.2014, індексний номер рішення про державну реєстрацію права 15440777 від 28.08.2014).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження- об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна станом на 20.05.2024 співвласниками земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0050 є громадянин російської федерації ОСОБА_1 (розмір частки - 1/2 індексний номер рішення 15440777 від 28.08.2014) та громадянин України ОСОБА_3 (розмір частки - 1/2 індексний номер рішення 15440777 від 28.08.2014).

У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку сформованої 13.03.2025 земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0050 має цільове призначення: 01.03 Для ведення особистого селянського господарства.

Згідно листа Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 02.09.2024 № 8010.4.1-37532/80.3-24 відомості щодо належності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутні, що свідчить про відсутність у останнього громадянства України.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 залишається громадянином російської федерації.

Таким чином, громадянин російської федерації ОСОБА_1 у серпні 2014 року набув право власності на 1/2 частку земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території Макарівської селищної територіальної громади Бучанського району Київської області та протягом року не виконав покладений на нього у зв`язку із цим обов`язок, а саме: не відчужив земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи, що отримана ОСОБА_1 у власність 1/2 частка земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:003:0050, ним добровільно не відчужена упродовж встановленого законодавством України річного строку (кінцевий строк сплив 29.08.2015), право власності на таку частку земельної ділянки підлягає припиненню, шляхом їх конфіскації за рішенням суду.

В свою чергу відчуження спірної земельної ділянки громадянином російської федерації ОСОБА_1 на користь третіх осіб унеможливить подальшу її конфіскацію на користі держави.

При цьому, відсутність на даний час будь-яких дій відповідача, які могли б підтвердити наміри вчинення дій щодо відчуження, поділу чи об`єднання земельної ділянки, не спростовують наявність у відповідача, як у власника спірної земельної ділянки можливості вільно розпорядитися нею.

Таким чином, обґрунтованим є припущення про високу ймовірність відчуження відповідачем, спірної земельної ділянки, що в подальшому призведе до неможливості виконання рішення суду.

Тому позивач просив суд:

-накласти арешт та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі відносно належної на праві приватної власності ОСОБА_1 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0050.

Дослідивши письмові матеріали справи, необхідні для розгляду заяви про забезпечення позову, суд вважає необхідним заяву задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частина 3 ст. 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частина 1 ст. 151 ЦПК України передбачає, що заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, суті позовних вимог.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

При розгляді питань про забезпечення позову цивільний процесуальний закон не зобов`язує перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Олексій Денисюк в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку, шляхом її конфіскації.

Предметом позову є: конфіскація у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), набуту у власність 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0050, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.08.2014, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 15440777, на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області ().

Суд приймає доводи заявника про наявність підстав для накладення арешту на вказану земельну ділянку, тому з метою не допущення виникнення труднощів у виконанні в майбутньому рішення суду у даній справі, вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у даній справі є доцільним.

Заявником у повному обсязі доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення його позову.

В контексті означеного слід звернути увагу на те, що одним із завдань цивільного судочинства у відповідності до вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Таким чином, у даному випадку, за висновками суду, застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів позивача.

При цьому, дослідивши збалансованість інтересів сторін, суд дійшов висновку, що застосування такого заходу до забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів відповідача, адже не перешкоджає користуванню земельною ділянкою, на яку просить накласти арешт заявник.

Невжиття таких заходів унеможливить ефективний захист та поновлення прав позивача, у разі, якщо під час розгляду спору у даній справі будуть встановлені факти порушення таких прав, оскільки на даний час відповідач може розпорядитись свої майном, що утруднить виконання рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів - суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Підстав, які б визначали необхідність обов`язкового застосування зустрічного забезпечення позову в порядку ст. 154 ЦПК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-154, 157, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Заяву заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Олексія Денисюка про забезпечення позову у даній справі - задовольнити.

Накласти арешт та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі відносно належної на праві приватної власності ОСОБА_1 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0050.

Ухвала є виконавчим документом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення ухвали до виконання - три роки.

Ухвала може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені статтями 353-355 ЦПК України до Київського апеляційного суду. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Реквізити сторін:

Стягувач: Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області, адреса: 03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14, .

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Л.В. Білоцька