Номер провадження: 2/205/1499/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» (далі - ТОВ «Глобал Спліт», Позивач) в особі свого представника звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог вказав, що 03.03.2021 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 (далі Відповідач) був укладений Кредитний договір № 3/3279216, відповідно до умов якого кредитор надав відповідачу грошові кошти у розмірі 100 000 грн. 00 коп. з фіксованою процентною ставкою 15 % річних, строком на 72 місяці з 03.03.2021 року до 02.03.2027 року включно, а відповідач зобов`язалася повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити проценти за його користування.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, встановив кредитний ліміт на платіжну карту. Однак, відповідач порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, відсотків. Станом на 22.07.2024 року за відповідачем утворилась заборгованість по вказаному Кредитному договору № 3/3279216 від 03.03.2021 року на загальну суму 162 341 грн. 43 коп., що складається із: простроченої заборгованості у розмірі 17 466 грн. 12 коп., прострочених відсотків у розмірі 24 282 грн. 69 коп., комісії у розмірі 2 350 грн. 00 коп., простроченої комісії у розмірі 54 050 грн. 00 коп.

18.01.2024 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» укладено Договір про відступлення права вимоги № 2-2024 відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором № 3/3279216 від 03.03.2021 року, укладеним між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт».

У зв`язку з чим, представник позивача змушений звернутися до суду та просити стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» заборгованість за Кредитним договором № 3/3279216 від 03.03.2021 року у загальному розмірі 162 341 грн. 43 коп., а також, судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Відповідачем ОСОБА_1 у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подано відзив на позовну заяву.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилалася на ті обставини, що до позовної заяви позивачем надано розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 3/3279216 від 03.03.2021 року, за період з 03.03.2021 року по 19.01.2024 року, однак, Додатки № 1-6 до Договору про відступлення права вимоги № 2-2024 від 18.01.2024 року не містять інформації, щодо складових прийнятої заборгованості.

Сторона Відповідача наголошує на тому, що спірною є також сума нарахованої комісійної винагороди, поточної та простроченої, оскільки комісійна винагорода, згідно графіку погашення, що є невід`ємною частиною договору, містить нарахування комісії щомісячно, і її розмір визначається у відсотках до суми отриманого кредиту. Розраховується щомісячно та обліковується банком, як поточна і прострочена заборгованість. Порядок обчислення та нарахування комісії відбувається аналогічно відсоткам по кредиту, і є скритою збільшеною ставкою по кредиту. Отже, за весь період кредитування, банком не надано жодного разу послуги з обслуговування кредитної заборгованості, та докази отримання відповідачем цієї послуги щомісячно за кредитним договором позивачем не надано. Також, первинний кредитор нараховує щомісячно проценти за користування кредитом та комісію за надання і обслуговування кредитної заборгованості в якості винагороди за користування кредитом. Відсотки за користування кредитом і комісія за обслуговування кредитної заборгованості є подвійною оплатою яка стягується на користь кредитора за однією послугою (товар кредитні кошти). Таким чином, із вимог позовної заяви вбачається, що позивач намагається стягнути з відповідача подвійну плату за надання послуги, яка відповідно до закону повинна надаватися безкоштовно.

У зв`язку з вищевикладеним, відповідач просить суд відмовити у задоволені позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у повному обсязі.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити.

Відповідач просила розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги не визнає, просить у задоволені позову відмовити у повному обсязі, про що надала відповідну заяву.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 03.03.2021 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 , було укладено Кредитний договір № 3/3279216. Матеріалами справи також підтверджено, що одночасно із укладанням означеного договору ОСОБА_1 02.03.2021 року підписала Паспорт споживчого кредиту, у якому визначені умови кредитного договору.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кредитор надає позичальнику кредит в сумі 100 000 грн. 00 коп. строком на 72 місяці з 03.03.2021 року до 02.03.2027 року (включно). Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за цим договором щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту відповідно до Додатку №1 до Договору, що є його невід`ємною частиною, як день повернення кредиту.

Відповідно до п.1.2 кредитного договору, кредит надається позичальнику на споживчі потреби.

Відповідно до пункту 1.3.1 Кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати банку процентну винагороду щомісячно, в розмірі 15,00 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором.

Відповідно до п.1.3.2 Кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати банку комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2,35 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. Договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

У розділі 3 Договору сторонами узгоджена відповідальність сторін за порушення умов Договору.

Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору, всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно договору, визначені в правилах надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та на умовах страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною договору та розміщені на офіційному сайті банку: зобов`язаний сплачувати банку: www.creditagricole.ua.

Відповідно до п.2.1.3 Кредитного договору, з метою обслуговування кредиту банк відкриває позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості № UA 598501 в Банку.

Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору, позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості. Сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісії в день повернення кредиту. У випадку, якщо припадає на неробочий день, то сплатити у попередній робочий день.

Відповідно до п. 2.4 Кредитного договору, позичальник відповідає за виконання своїх зобов`язань за договором усім своїм майном та коштами, на які може бути звернено стягнення у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Відповідно до п. 2.6 Кредитного договору, банк має право у будь-який час відступити всі або частину своїх прав за договором, а також за договорами про забезпечення, будь-якій третій особі і повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі будь-яку інформацію про позичальника та третіх осіб, з якими укладено договори про забезпечення, яка необхідна або яку банк вважатиме доцільною.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Кредитного договору, у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно умов Договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про споживче кредитування». У разі порушення Позичальником без поважних причин, вимог п.п. 2.2.3-2.2.9 Правил, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 1% від суми кредиту, визначеної в п. 1.1 Кредитного договору за кожний випадок порушення.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач шляхом безготівкового перерахування отримав від АТ «Креді Агріколь Банк» кошти у сумі 100 000 грн. 00 коп., що підтверджується випискою із рахунку ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що 18.01.2024 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» укладений Договір про відступлення прав вимоги № 2-2024, відповідно до умов якого первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

Відповідно до п. 4.1 (а) Договору про відступлення права вимоги № 2-2024 від 18.01.2024 року вартість прав вимоги, належна до сплати Первісному кредитору, встановлюється в реєстрі прав вимог та складає 5,1% від суми заборгованості (тіло, проценти, комісія, нараховані Первісним кредитором на дату підписання Реєстру прав вимог) за кредитом «Свобода», картки та споживчі кредити (без застави) 360+.

Як вбачається з Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги № 2-2024 від 18.01.2024 року, Реєстру прав вимоги № 1 від 18.01.2024 року, АТ «Креді Агріколь Банк» відступило ТОВ «Глобал Спліт» право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 3/3279216 від 03.03.2021 року у розмірі 162 341 грн. 43 коп.

Згідно з платіжними дорученнями № 190 від 22.01.2024 року ТОВ «Глобал Спліт» перерахувало АТ «Креді Агріколь Банк» кошти у сумі 3 670 783 грн. 54 коп. відповідно за відступлення прав вимоги до боржників.

Докази того, що Договір про відступлення права вимоги № 2-2024 від 18.01.2024 року визнаний недійсним чи його дійсність оскаржується у судовому порядку, суду не надані.

Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 3/3279216 від 03.03.2021 року, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем станом на 22.07.2024 року становить 162 341 грн. 43 коп., що складається із: простроченої заборгованості у розмірі 17 466 грн. 12 коп., прострочених відсотків у розмірі 24 282 грн. 69 коп., комісії у розмірі 2 350 грн. 00 коп., простроченої комісії у розмірі 54 050 грн. 00 коп.

Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, та не визнає суму заборгованості у її повному обсязі, тому суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Щодо наявного права вимоги у позивача на підставі Договору факторингу № 21092022 від 21.09.2022 року, суд зазначає про наступне.

Так, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний, та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Відповідно до положень статей 1077,1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

В даному випадку аналіз змісту Договору про відступлення прав вимоги № 2-2024, позивач отримав право вимоги за вказаним кредитним договором. Зокрема, Додатком № 1 до Договору про відступлення права вимоги № 2-2024 від 18.01.2024 року, Реєстру прав вимоги № 1 від 18.01.2024 року, підтверджено, що саме АТ «Креді Агріколь Банк» відступило ТОВ «Глобал Спліт» право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 3/3279216 від 03.03.2021 року у розмірі 162 341 грн. 43 коп.

Таким чином, позивач належними, достатніми та допустимими доказами довів наявність права вимоги за вказаним кредитним договором.

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд вказує про наступне.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

В даному випадку Позивачем надано докази виникнення між сторонами договірних правовідносин у зв`язку з укладанням кредитного договору № 02021-004 від 02.03.2021 року.

Суд вважає, що вказаний кредитний договір, який укладений у простій письмовій формі, відповідає вимогам Закону і доводить факт існування волевиявлення сторін на його укладання, оскільки форма та порядок укладання договору відбулось у порядку, що не суперечить чинному законодавству, зокрема підписання позичальником та банком вказаного кредитного договору та додатків до нього, які містять всі істотні умови (у тому числі розмір кредиту та процентів, порядок їх повернення та загальний строк дії договору), що притаманні для даного виду договорів.

В даному випадку судом встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання за договором, надав кредитні кошти у встановленому ліміті та здійснював подальше обслуговування вказаного кредитного рахунку. Зокрема, обставина виконання банком своїх зобов`язань за таким кредитним договором щодо видачі відповідачеві кредитних коштів підтверджується відповідною випискою про рух коштів по рахунку боржника, яка є банківським документом щодо операційної діяльності банку за рахунками клієнта і не відноситься до організаційно-розпорядчих документів. Виписка по особових рахунках відповідача містить записи про операції, здійснені за вказаний період та має всі необхідні реквізити, передбачені п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України.

З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

В даному випадку матеріалами справи також підтверджено, що відповідач на виконав зобов`язання щодо своєчасного погашення кредитної заборгованості, внаслідок чого допустив заборгованість за кредитним договором.

Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язана повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення заборгованості за процентами, суд вказує на нижченаведене.

Частиною 1 статті 1048ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В даному випадку згідно пункту 1.3.1 Кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати банку процентну винагороду щомісячно, в розмірі 15,00 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором.

Суд вважає, що шляхом підписання вказаного кредитного договору та паспорта споживчого кредитування відповідач, як споживач, була проінформована також про реальну процентну ставку, загальні витрати за кредитом, та інші важливі правові аспекти його надання, що передбачені статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування». Приймаючи до уваги неналежне виконання відповідачем зобов`язань з повернення кредитних коштів та сплати відсотків за його користування, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості по процентах. Вказана вище заборгованість нарахована у межах строку кредитування, з використанням відсоткової ставки, яка прямо передбачена договором, що підтверджується представленим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростованим відповідачем.

У зв`язку з чим суд ухвалює рішення про стягнення заборгованості за відсотками у її повному обсязі.

Щодо стягнення заборгованості за комісією суд вказує про наступне.

Так, згідно частин першої-третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів».

10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

На підставі частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.

Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019року у справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022року у справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021року у справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021року у справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021року у справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 1.3.2. Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі 2,35 % у місяць від суми кредиту. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, надання інформації щодо стану заборгованості, консультування позичальника щодо погашення заборгованості тощо.

Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.

Оскільки відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги Банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку про те, що положення пункту 13.2 кредитного договору є нікчемними.

Враховуючи те, що заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за нарахованими комісіями є несправедливою, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з позичальника на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» заборгованості за комісією, простроченою комісією не ґрунтується на законі, у зв`язку із чим задоволенню не підлягає.

Таким чином, підсумовуючи все вищенаведене у своїй сукупності, беручи до увагу підтверджену обставину того, що Відповідач, як позичальник, порушила умови кредитного договору в частині своєчасного повернення суми кредиту та процентів за його користування, суд задовольняє позов частково, стягуючи на користь Позивача, як нового кредитора, суму простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17 466 грн. 12 коп. та суму прострочених відсотків у розмірі 24 282 грн. 69 коп., у задоволенні вимог щодо стягнення сум комісії та простроченої комісії - відмовляє.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В даному випадку стороною позивача наголошено у своєму позові про розподіл судових витрат у вигляді судового збору у загальному розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку позов задоволено судом лише частково, а тому, відповідно до ст.141ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 605 грн. 40 коп.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 526, 527,530, 615, 625, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141,258, 259, 263, 265, 280 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» (юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 5-Б, оф. 5, код ЄДРПОУ 41904846) заборгованість за Кредитним договором № 3/3279216 від 03.03.2021 року у загальному розмірі 41 748 (сорок одна тисяча сімсот сорок вісім) грн. 81 коп., що складається із: простроченої заборгованості у розмірі 17 466 грн. 12 коп., прострочених відсотків у розмірі 24 282 грн. 69 коп.

3. В задоволені позовних вимог щодо стягнення суми комісії у розмірі 2 350 грн. 00 коп., та суми простроченої комісії у розмірі 54 050 грн. 00 коп. відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» (юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 5-Б, оф. 5, код ЄДРПОУ 41904846) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Мовчан Д.В.