Справа № 750/4138/25
Провадження № 2/750/1544/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі судді Супруна О.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу № 750/4138/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

24.03.2025 ОСОБА_1 через адвоката Максак Т.Л. засобами поштового зв`язку звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУ ПФУ в Чернігівській області), Державної казначейської служби України, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на її користь 50 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є непрацюючим пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначає, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду у справі № 620/1874/21 від 14.05.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області задоволено; визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо не нарахування та невиплати, з 17.07.2018, підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, встановлених статтею 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , із 17.07.2018, нарахувати підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік). Додатковим рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду у справі № 620/1874/21 від 28.05.2021 зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити з 17.07.2018 нарахування та виплату ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - зоні гарантованого добровільного відселення, підвищення до пенсії в розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік). Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2021 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 - скасовано в частині задоволених позовних вимог за період з 17.07.2018 по 10.09.2020; позовні вимоги за період з 17.07.2018 по 09.09.2020 - залишено без розгляду; в іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 - залишено без змін. Указує, що на виконання вказаного рішення суду, яке набрало законної сили, видано виконавчі листи, які пред`явлені до виконання, однак на момент подання позову рішення суду не виконано. Наголошує на тому, що протиправною діяльністю відповідача, яка виразилась у тривалому невиконанні судових рішень, їй заподіяно моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях через порушення її прав, неможливості реалізувати конституційне право на належний розмір пенсії. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях через порушення звичайного способу її життя, оскільки змушена неодноразово звертатись до відповідача з метою отримання належних їй на підставі закону грошових коштів.

Ухвалою судді від 28.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами та визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

15.04.2025 представником Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області засобами поштового зв`язку подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Указує, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) ГУ ПФУ в Чернігівській області, докази про те, що негативні емоції позивача досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою, а також відсутнє обґрунтування розміру моральної шкоди.

18.04.2025 представником Державної казначейської служби України через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вважає, що позивач не навела жодних суттєвих доказів в обґрунтування завданої їй моральної шкоди та не надала її розрахунку, у зв`язку з чим незрозуміло з яких саме міркувань виходив позивач, визначаючи її розмір. Указує на те, що необґрунтовані виплати значних сум коштів з Державного бюджету України можуть призвести до розбалансованості бюджету України. Зазначає, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» приймався в умовах воєнного стану, тому видатки державного бюджету першочергово були спрямовані на національну безпеку, оборону та на здійснення заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

Ухвалою суду від 22.04.2025 клопотання Державної казначейської служби України про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін залишено без задоволення.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду у справі

№ 620/1874/21 від 14.05.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області задоволено; визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо не нарахування та невиплати, з 17.07.2018, підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, встановлених статтею 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , із 17.07.2018, нарахувати підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік) (а.с. 10-12).

Додатковим рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду у справі № 620/1874/21 від 28.05.2021 зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити з 17.07.2018 нарахування та виплату ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - зоні гарантованого добровільного відселення, підвищення до пенсії в розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік) (а.с. 13-14).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2021 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 - скасовано в частині задоволених позовних вимог за період з 17.07.2018 по 10.09.2020; позовні вимоги за період з 17.07.2018 по 09.09.2020 - залишено без розгляду; в іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 - залишено без змін (а.с. 15-18).

На виконання вищевказаного судового рішення, 03.10.2022 Чернігівським окружним адміністративним судом видані виконавчі листи № 620/1874/21 (а.с. 19-20).

Із інформації Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області від 27.02.2025 № 3408 убачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 70545467 з виконання виконавчого листа Чернігівського окружного адміністративного суду № 620/1874/21 від 03.10.2021 про зобов?язання ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , із 10.09.2020, нарахувати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік). Указане виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця від 15.12.2022 та надано 10-денний строк для виконання судового рішення. 29.12.2022 державним виконавцем проведено перевірку виконання рішення суду внаслідок якої встановлено, що рішення не виконано та не надано доказів наявності поважних причин такого невиконання про, що складено відповідний акт. Згідно повідомлення боржника встановлено, що на виконання рішення суду стягувачу проведено перерахунок пенсії. Розмір пенсії за рішенням суду з 11.09.2020 складає 6907,61 грн. Доплата до перерахунку пенсії за період з 11.09.2020 по 30.11.2021 складає 64 445,33 грн. Рішення суду занесено до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Нараховані на виконання рішення суду кошти підлягають виплаті в межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат. 04.01.2023 за невиконання рішення суду на боржника накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн. та надано 10-дениий строк для виконання судового рішення. 23.01.2023 на боржника накладено штраф у розмірі 10200,00 грн. за невиконання рішення суду та надано 10-дениий строк для виконання судового рішення. Направлено до ЧРУП ГУНП у Чернігівській області повідомлення про вчинення злочину за ознаками статті 382 Кримінального кодексу України за фактом невиконання рішення суду в справі № 620/1874/21 (а.с. 23-24).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 у справі № 620/1874/21 зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області, протягом тридцяти днів з дня отримання цієї ухвали подати до Чернігівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у справі № 620/1874/21; попереджено ГУ ПФУ в Чернігівській області про можливість застосування заходів, передбачених частиною другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 25-26).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 у справі № 620/1874/21 визнано звіт ГУ ПФУ в Чернігівській області про виконання судового рішення таким, що не підтверджує повне виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 у справі

№ 620/1874/21; встановлено ГУ ПФУ в Чернігівській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 у справі № 620/1874/21 - до 11.06.2023; попереджено ГУ ПФУ в Чернігівській області про можливість застосування заходів, передбачених частиною другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 27-28).

У позовній заяві ОСОБА_1 указує, що сума доплати за період з 11.09.2020 по 31.05.2023 складає 314 945,22 грн, однак ця сума на момент звернення до суду із даним позовом не виплачена.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

За приписами статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Право на справедливий суд, гарантоване особам у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40). У пілотному рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: «...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, п.19, від 27.05.2004; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, п. 43, від 31.05.2007). У п. 54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26.04.2005, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v .Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

У пунктах 35, 38, 82 справи «Бурмич та інші проти України» Європейський суд вказує на справу «Бурдов проти Росії» (№2), в якій зокрема вказано: «У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу».

Згідно з приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачається, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Практика Європейського суду з прав людини визнає не отримані за рішенням суду кошти саме порушенням Протоколу 1 («Бурдов проти Росії», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Агрокомплекс проти України»).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio!». Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Норми статей 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності держави за дії бездіяльності органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про відшкодування шкоди.

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. А суд має самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який є підставою для стягнення шкоди, оцінивши надані сторонами докази.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої, частини третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Верховний Суд у своїх постановах від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17 та від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 зазначив, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. З огляду на це психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не призвели до тяжких наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди.

Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, ОСОБА_1 посилається на протиправну бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області, яка виразилась у тривалому невиконанні судових рішень, заподіянні моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях через порушення її прав, неможливості реалізувати конституційне право на належний розмір пенсії.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду в справі № 620/1874/21 зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , із 17.07.2018, нарахувати підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2021 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 - скасовано в частині задоволених позовних вимог за період з 17.07.2018 по 10.09.2020; позовні вимоги за період з 17.07.2018 по 09.09.2020 - залишено без розгляду; в іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 - залишено без змін.

Установлено, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду в справі № 620/1874/21 щодо виплати ОСОБА_1 доплати пенсії за період з 11.09.2020 по 31.05.2023 у сумі 314 945,22 грн не виконано.

Доводи ОСОБА_1 про завдання їй моральної шкоди ГУ ПФУ в Чернігівській області тривалим невиконанням рішення суду щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії, виконання якого гарантовано державою, знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, у зв`язку з чим суд доходить висновку про те, що позивач має право на її відшкодування за рахунок держави.

Стосовно заперечень проти позову Державної казначейської служби України суд зауважує наступне.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі

№ 242/4741/16-ц (п. 44), від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17 (п. 64) та ін.)).

Суд вважає слушними доводи Державної казначейської служби України про те, що його діями не спричинялася шкода позивачу, не порушувалися та не оспорювалися його суб`єктивні права та інтереси.

За змістом статті 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від Позивача, який такого клопотання не подавав.

Разом з тим, функцію виконання судового рішення в частині списання коштів Державного бюджету покладено на Державну казначейську службу Законом незалежно від її участі у справі та процесуального статусу, а також наявності або відсутності вказівки в резолютивній частині рішення суду про спосіб та порядок такого виконання.

Із огляду на вищевикладене, а також на відсутність у позовній заяві вимог до Державної казначейської служби України, суд не вбачає правових підстав для покладення на неї будь-яких обов`язків.

Як наголосив Європейський суд з прав людини у рішенні, ухваленому 07.05.2002 у справі «Бурдов проти Росії», для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди судом ураховується численна практика Чернігівського апеляційного суду, яка склалася в даній категорії справ, при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди, завданої тривалим невиконанням судових рішень щодо перерахунку пенсій.

Так, у справі № 750/2970/24 (постанова Чернігівського апеляційного суду від 10.06.2024) сума заборгованості з виплати доплати до пенсії за період з 01.12.2019 по 01.12.2022 складала 173 615,64 грн, судом визначено відшкодування моральної шкоди у розмірі 6 000 грн;

- у справі № 750/1802/24 (постанова Чернігівського апеляційного суду від 15.05.2024) сума заборгованості з виплати доплати до пенсії за період з 01.12.2019 по 01.01.2022 склала 140 985,84 грн, судом визначено відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000 грн;

- у справі № 750/1848/24 (постанова Чернігівського апеляційного суду від 14.05.2024) сума заборгованості з виплати доплати до пенсії за період з 01.12.2019 по 01.12.2021 складала 205 614,32 грн, судом визначено відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000 грн;

- у справі № 750/7667/24 (постанова Чернігівського апеляційного суду від 08.10.2024) сума заборгованості з виплати доплати до пенсії за період з 01.12.2019 по 01.02.2022 складала 139 529,74 грн, судом визначено відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн;

- у справі № 750/5399/23 (постанова Чернігівського апеляційного суду від 02.10.2023) сума заборгованості з виплати доплати до пенсії за період з 01.12.2019 складала більше 200 000 грн, судом визначено відшкодування моральної шкоди у розмірі 6 000 грн.

Разом з тим, ураховуючи стан здоров`я позивача (двобічний коксартроз, підтверджений випискою № 1616 на а.с. 30), операцію по повній артропластиці лівого кульшового суглоба (копія довідки-виписки з історії хвороби стаціонарного хворого на а.с. 31), а також її витрати на лікування в сумі 165 800,00 грн (копія рахунку та квитанції до платіжної інструкції про переказ готівки № 52-264К від 14.02.2025 на а.с. 34, 35), беручи до уваги тривале невиконання рішення суду щодо виплати пенсії, виконання якого було гарантовано державою, суд доходить вважає за необхідне відступити від усталених висновків щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди в подібних судових рішеннях та стягнути моральну шкоду на користь ОСОБА_1 у більшому розмірі, аніж визначений вищевказаними судовими рішеннями, 10 000,00 грн, з Державного бюджету України, що буде належною сатисфакцією понесених нею душевних страждань, їх характеру та тривалості, вимушеним змінам у життєвих стосунках, а також принципам розумності, справедливості та співмірності.

При цьому, слід зазначити, що згідно зі статтею 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У таких випадках державу представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Верховним Судом у постанові від 14.09.2022 в справі № 759/7630/20, зокрема, вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19.06.2018 в справі № 910/23967/16).

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду саме з Державного бюджету України.

Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Правничу допомогу позивачу надавала адвокат Максак Т.Л. на підставі договору про надання правової допомоги від 18.02.2025 та ордера на надання правничої допомоги від 04.03.2025 (а.с. 37, 38).

Відповідно до рахунку-фактури № б/н від 18.02.2025 загальна вартість виконаних адвокатом робіт становить 3 000,00 грн, оплата якої здійснена позивачем згідно квитанції від 24.01.2025 (а.с. 39, 40).

Ураховуючи часткове задоволення позову (20%), за рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області підлягають відшкодуванню витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 600 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 грн 00 коп. (десять тисяч гривень 00 копійок) у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 600 грн 00 коп. (шістсот гривень

00 копійок) у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складене 15.05.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання:

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, місцезнаходження: вул. П`ятницька, 83-а, м. Чернігів, .

Відповідач: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: вул. Бастіонна, 6,

м. Київ, .

Суддя