Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/1656/23

Провадження № 2/943/47/2025

06 травня 2025 року м. Буськ

Буський районний суд Львівської області

головуючого-судді Коса І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Дутки С.І.,

за участю представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Гнатишака О.В. (у режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» Полікарпової Людмили Вікторівни до ОСОБА_2 про захист прав споживачів та відновлення залишку коштів по карткових рахунках, -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 через представника - адвоката Малиняка В.А. звернувся до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та відновлення залишку коштів по карткових рахунках, у якому просив зобов`язати відповідача відновити залишок коштів по карткових рахунках позивача в АТ КБ «ПриватБанк», а саме: НОМЕР_1 , що використовується ним для проведення розрахунків при здійсненні підприємницької діяльності, а також рахунків НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , що використовуються ним, як поточні рахунки, в якому ці рахунки були на початок операційного дня 15 грудня 2022 року .

В обґрунтування позовних вимог адвокат Малиняк В.А. покликається на те, що його довіритель є клієнтом банку відповідача, в якому відкриті вищевказані рахунки. 16.12.2022 року позивачем виявлено несанкціоноване списання грошових коштів із указаних його карткових рахунків. Так, у період часу 15.12.2022 року близько 00:30 хв., позивач ОСОБА_1 побачив на своєму мобільному телефоні СМС-повідомлення відповідача про підтвердження списання грошових коштів у сумі 5900 грн. із банківської картки НОМЕР_3 о 21:16 хв. 15.12.2022 року. Після цього, знаючи, що жодних банківських операцій позивач не проводив, він зайшов у додаток «Приват24», де виявив наступні несанкціоновані списання грошових коштів: з рахунку НОМЕР_1 - списання коштів двома операціями: 29500 грн. та 28500 грн., а із рахунку НОМЕР_2 списання коштів у сумі 7400 грн., а також із рахунку НОМЕР_3 несанкціоновані операції по перерахунку грошових коштів кількома операціями в розмірі 29500 грн., 29500 грн. та 29300 грн. Проте, жодних підтверджень про згоду на списання (переведення) вищевказаних грошових коштів позивач не здійснював, а одразу після виявлення операцій з несанкціонованого списання коштів, позивач ОСОБА_1 зателефонував на гарячу лінію відповідача, повідомивши про факти крадіжки та просив припинити незаконні дії за його власними грошовими коштами (звернення від 19.12.2022 до відділення АТ «ПриватБанк», де отримав виписки по своїх рахунках за період: НОМЕР_4 ). Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі 28500 грн. та 29500 грн. були переведені на рахунок АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 на загальну суму 58000 грн., а комісії в сумі 285 грн., та 295 грн. - на рахунок № НОМЕР_6 . При цьому, згідно даної виписки дата та час операції зазначена - 16.12.2022 року о 21:06 год. та 21:07 год., тобто вже після повідомлення позивачем на гарячу лінію відповідача про факти незаконного списання коштів та подальшого блокування рахунку, хоча фактичний переказ грошових коштів згідно отриманого СМС-повідомлення відбувся 15.12.2022 року о 19:45 год. та 19:56 год. Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_5 грошові кошти в сумі 29500 грн., 29500 грн. та 29300 грн., тобто в загальній сумі 88300 грн., були переведені із карти позивача ОСОБА_1 на невідомий рахунок, а комісії в сумі 1180 грн., 1180 грн. та 1172 грн., тобто в загальній сумі 3532 грн. переведені на невідомий номер. Згідно виписки по рахунку НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 7400 грн. також були переведені на невідомий номер. Відтак, загальна сума збитків від несанкціонованого списання грошових коштів з карткових рахунків позивача склала 153 700 грн., а також комісії в загальній сумі 4149 грн. З метою відновлення свого порушеного майнового права позивач звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо несанкціонованих платежів зі зняття готівки, внаслідок чого по даному факту 16 грудня 2022 року Золочівським РВП ГУНП у Львівській області, за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено інформацію про вчинення кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка), що підтверджуеться витягом із ЄРДР від 19.12.2022 за №0000478, в якому позивач є потерпілим, де станом на цей день проводиться досудове розслідування по вказаному факту. Крім того, позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про неналежні перекази та несанкціоноване зняття готівки із його банківських карток, до якої додав копію вищевказаного витягу із ЄРДР від 19.12.2022, а також просив банк припинити нарахування процентів за договорами та вжити заходів щодо повернення на його рахунок коштів, списаних в результаті неналежних переказів та несанкціонованого нею зняття готівки. Окрім цього, адвокатом позивача скеровано на адресу АТ КБ «ПриватБанк» ряд адвокатських запитів з метою проведення по даному факту перевірки та організацію внутрішнього службового розслідування з метою захисту прав клієнта (позивача). Проте, відповідач проігнорував заяви та запити позивача та його адвоката, повідомивши про відсутність повноважень здійснювати повернення переказів. Натомість, представник позивача вважає, що на платника покладається відповідальність за здійснення несанкціонованих ним платежів лише за умови доведеності, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання платіжного засобу чи інформації, які дають можливість ініціювати платіжні операції. Однак, позивач у період часу із 15.12.2022 року по 16.12.2022 року не вчиняв розрядження щових списання (перерахунку) коштів та будь-які інші дії, що могли би призвести до списання грошових коштів з його рахунків 16.12.2022 року, одразу ж після виявлення несанкціонованого списання коштів з його карток позивач звернувся до відповідача за вказаним фактом та з проханням заблокувати його банківські картки, а також позивач звернувся до поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення відносно нього. Отже, за відсутності обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформанї, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, представник позивача вважає, що позовні вимоги про відновлення залишку коштів по каркових рахунках позивача станом на початок операційного дня 15.12.2022 року є законними та обгрунтованими, а тому просить заявлений позов задовольнити.

Ухвалою суду від 22.02.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 04.06.2024 року закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» через представника - адвоката Жарського І.Р. направив до суду відзив на позовну заяву від 27.02.2024, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки не погоджується із доводами позовної заяви, вважаючи їх надуманити та безпідставними. Зокрема, представник відповідача покликався на те, що між сторонами по справі дійсно існують правовідносини, які виникли у зв`язку із тим, що позивач ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву від 17.08.2011 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», яку в подальшому позивачем було переукладено від 30.11.2021 року, тобто між сторонами наявний Договір про надання банківських послуг, а позивач має два зареєстровані фінансові номери телефону: НОМЕР_7 та НОМЕР_8 . Так, представником відповідача вивчено рух коштів по платіжних картках за період часу з 14.12.2022 р. по 20.11.2023р.: НОМЕР_12 (Visa); НОМЕР_25 (Mastercard); НОМЕР_13 (Mastercard перевипущена на НОМЕР_26 (Visa); карта-ключ НОМЕР_14 (Mastercard), ФОП ОСОБА_1 по рахунку НОМЕР_9 . Платіжні картки міжнародних платіжних систем: «MasterCard» та «VISA» для розрахунків обрано позивачем за його власним волевиявленням. Розрахунки між учасниками платіжної системи за результатами проведених платіжних операцій користувачів виконуються відповідно до правил платіжних систем. Усі транзакції по картках 15.12.2022 року здійснювались через ритейл «MONO011», термінал «MONODirect», власник monobank. Опис транзакції - «Р 32, Переказ зі своєї карти». Отже, вказані платежі з карт здійснювались через ритейл «MONO011», термінал «MONODirect», власник «monobank» (monobank - роздрібний продукт АТ «Універсал Банк», https://www.monobank.ua/about). Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК», , адреса Україна, 04082, місто Київ, вулиця Автозаводська, будинок 54/19, пошта ; вебсайт www.universalbank.com.ua). Системний аналіз наведених алгоритмів реєстрації свідчить про те, що особі, яка бажає зареєструватись у системі «Приват24» та здійснювати управління рахунками з її допомогою, необхідно мати доступ не тільки до фінансового номера телефону клієнта Банку, а й до іншої особистої інформації клієнта Банку, а саме: номера хоч б однієї з банківських карток клієнта «Приват24», прив?язаних до вказаного номера телефону, ПІН-коду вказаної картки чи саму банківську картку клієнта. У разі відсутності в особи всього обсягу вказаної інформації для ідентифікації Банк має право відмовити у її реєстрації в системі «Приват 24» або обмежить його можливість по управлінню рахунками в системі (підпункт 2.3.1.2.4 Умов і правил). Банком вивчено логи входів в акаунт «Приват24» клієнта ОСОБА_1 за період із 19.11.2022р. по 01.01.2023р., за який виявлено ряд входів у акаунт «Приват24» клієнта ОСОБА_1 мобільного телефону SM -A805N (samsung, операційна система Android 9) та мобільний телефон SM-G960U (samsung, операційна система Android 10). Входи з мобільного телефону SM-A805N (samsung, операційна система Android 9) здійснені: 29.11.2022р., 08.12.2022р., 14.11.2022р., 15.12.2022р. Нетиповий мобільний телефон SM-A805N (samsung, операційна система Android 9) згідно даних АК КБ «ПриватБанк» не рахується за жодним із клієнтом Банку. Вивчено дані з даних ПК PAN Like VK fm, зокрема: по картці НОМЕР_12 ,по картці НОМЕР_13 , по картці НОМЕР_14 . При цьому, представник відповідача звертає увагу на те, що всі вказані платежі з карт здійснювались через ритейл «MONO011», термінал «MONODirect», власник Монобанк. Згідно даних стовпчика POS CONDITION програмного комплексу PAN Like VK fm успішні операції відбувались відповідно до коду «82 3-D Secure Authentication» ("Транзакція придбання в Інтернет, по якій була попередня аутентифікація в 3-D Secure - операція не підлягає оскарженню). Перша авторизація у «Приват24» із мобільного телефону SM-A805N(SAMSUNG ANDROID 9) « НОМЕР_27 188.163.80.226 2022-11-29 19:48:36. PHONE SM-A805N|SAMSUNG ANDROID 9 MOBILE 655E2A0480C639EA P24AOS2 6.49.00 29.11.2022р. 094713 Текстові повідомлення в SMS. Результат контакта от Confirm Service 2022-11-29 19:42:16; Контакт проведено (O K) НОМЕР_28 P24AOS2 authorization (авторизація). Було повідомлення від системи безпеки при нову сесію 29.11.2022р. 128479 Сценарії в Channels (Privat24) Главный push (Уведомление о входе в Приват24 126995) 2022-11-29 19:48:36. У роботі (IN) НОМЕР_17 Надіслали форму підтвердження сесії до Приват24. 2022-11-29 19:57:26 допомога онлайн (подтверждает) (01) НОМЕР_18 Підтвердили вхід у «Приват24». Усі платежі за 15.12.2022 року підтверджувались з мобільного телефону SM-A805N (SAMSUNG ANDROID 9). Таким чином, у ході перевірки встановлено, що 29.11.2022 року позивач ОСОБА_1 надав доступ до свого акаунту «Приват24» мобільного телефону SM-A805N. Вхід у «Приват24» клієнта ОСОБА_1 із указаного мобільного телефону в період часу з 29.11.2022р. по 15.12.2022р. здійснювався неодноразово. Використовуючи конфіденційну інформацію по картках клієнта ОСОБА_1 15.12.2022 року, володіючи необхідною інформацією для списання (повний номер картки, термін дії картки та CVV) по картках позивача здійснено переказ коштів через ритейл «MONO011», термінал «MONODirect», власника monobank (АТ «Універсал Банк»), підтверджуючи перекази з мобільного мобільного телефону SM-A805N . На які саме рахунки в monobank (АТ «Універсал Банк») надійшли кошти не представляється можливим встановити. Відтак, із урахуванням наведенних вище доказів та обставин справи, представник вважає, що позов подано до неналежного відповідача АТ КБ «ПриватБанк», оскільки усі транзакції від 15.12.2023 року здійснювались через ритейл «MONO0112, термінал «MONODirect», власником якого є monobank (АТ «Універсал Банк»). Тобто, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові. Крім того, позивач ОСОБА_1 надалі користується послугами відповідача та визнає факт користування платіжною карткою. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. Крім того, представник відповідача, заперечуючи проти доводів позивача щодо наявності кримінального провадження, звертає увагу на те, що воно не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину щодо особи до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені. Також просить взяти до уваги, що таке кримінальне провадження за заявою позивача ОСОБА_1 не є закінченим, не встановлено винних осіб, а відповідно не доведено вини інших осіб, як цього вимагає диспозиція норм права. Крім того, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це, та відповідно до ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення вирішити питання, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, а при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відтак, представник відповідача просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог про захист прав споживачів та відновлення залишку коштів по карткових рахунках, а судові витрати просить стягнути із позивача.

Представник позивача - адвокат Малиняк В.А. в судове засідання не з`явився, направивши заяву про розгляд справи без участі від 06.05.2025, у якій просив розглянути справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просили їх задовольнити повністю.

Представник відповідача - адвокат Гнатишак О.В. в судовому засіданні (у режимі ВКЗ) проти задоволення позовних вимог заперечив повністю та просив суд у їх задоволенні відмовити, виходячи із мотивів, які наведені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із таких мотивів.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами п`ятою - сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 17 серпня 2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 17.08.2011 року, яку неодноразово переукладав (30.11.2021 та 19.12.2022), згідно якого отримав та використовує платіжні картки за такими рахунками: НОМЕР_1 , що використовується позивачем ОСОБА_1 для проведення розрахунків при здійсненні підприємницької діяльності, а також поточні рахунки НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

Як убачається із матеріалів справи, що згідно із заключною випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 16.12.2022 (за період з 12.12.2022 по 17.12.2022) вбачається, що по рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 28500 грн. та 29500 грн. були переведені на рахунок АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 на загальну суму 58000 грн., а комісії в сумі 285 грн., та 295 грн. - на рахунок № НОМЕР_6 .

Крім того, згідно наявної у справі виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 27.12.2022 (за період з 15.12.2022 по 16.12.2022) вбачається, що по картці/рахунку НОМЕР_3 , проведені фінансові операції по перерахунку грошових коштів кількома операціями в розмірі 29500 грн. (сума комісії 1180 грн.), 29500 грн. (сума комісії 1180 грн.) та 29300 грн. (сума комісії 1172 грн.) на невідомий рахунок; Деталі операції: «переказ зі своєї карти».

Згідно витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0000478 від 17.12.2022 року зареєстровано кримінальне провадження із правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України за заявою позивача ОСОБА_1 від 16.12.2022 року про те, що 16 грудня 2022 року до ВП N?2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області надійшла заява ОСОБА_1 про те, що 15.12.2022 року в період часу з 19:50 год. по 21:16 год. невідома особа, в умовах воєнного стану, викрала грошові кошти з рахунку ФОП « ОСОБА_1 » N? НОМЕР_1 , відкритого на його ім?я в ПАТ «Приватбанк». Сума завданих збитків становить 70 000 гривень.

Крім того, позивач ОСОБА_1 невідкладно звернувся у відділення АТ КБ «ПриваБанк» із заявою про неправомірне здійснення переказів із його платіжних карток. Зокрема, як слідує із листа АТ КБ «ПриватБанк» від 22.12.2022, що банком розглянуто звернення позивача ОСОБА_1 стосовно підстав списання грошових коштів із його платіжних карток № НОМЕР_19 , № НОМЕР_20 , № НОМЕР_21 , за наслідками чого відмовлено в задоволенні вимог позивача через те, що здійснені перекази коштів були наслоідком коректно введених даних та належного підтвердження відповідних транзакцій.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 1.4, п. 1.27 статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу (п. 1.4 ст 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі (абз. 3 п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Відповідно до п. 14.2 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним, зокрема, у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем.

Згідно частин п`ятої-сьомої, дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року №705, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Так, у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі№ 6-71цс15 зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення №223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_1 спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Крім того, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді. Суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Ураховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

При цьому, на платника покладається відповідальність за здійснення несанкціонованих ним платежів за умови доведеності, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання платіжного засобу чи інформації, які дають можливість ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 03 жовтня 2022 року у справі №387/746/18. Встановивши, що жодними доказами не підтверджується, що ОСОБА_1 у період спірного списання грошових коштів реєструвався у системі «Приват24» та використовував її з метою доступу до відкритих на його ім`я в АТ КБ «ПриватБанк» карткових рахунків, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 зазначено, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Тотожний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2025 року в справі № 755/12569/22. Зокрема, Суд виснував, що апеляційний суд не врахував, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції як списання коштів з рахунку користувача не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для настання несприятливих наслідків для споживача; апеляційний суд не звернув уваги, що за обставин цієї справи є недоведеним, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з її карткового рахунку, оскільки переказ коштів, розміщених на картковому рахунку у відповідача було здійснено без використання платіжної карти, спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя; як тільки відповідач дізналась про те, що внаслідок втрати нею мобільних телефонів було здійснено несанкціоноване списання коштів з її рахунку, в тому числі у спосіб збільшення кредитного ліміту на карту, вона невідкладно повідомила банк та звернулась до органів поліції. За таких обставин апеляційний суд зробив помилковий висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом стягнення з відповідача кредитної заборгованості, що виникла у зв`язку з проведенням та в межах сум вказаних несанкціонованих відповідачем платіжних операцій.

Крім того, подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2025 року в справі № 761/43146/21, де Суд касаційної інстанції врахував, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав».

Крім того, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 27 липня 2015 року та 30 липня 2015 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 9792,00 грн.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року в справі №6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі №182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі №179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки ОСОБА_1 №НОМЕР_1, у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню.

Отже, за вищевказаних фактичних обставин спору та судової практики у релевантних справах, суд враховує, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Крім того, як зауважив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 11 вересня 2024 року в справі №753/12781/23, що сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1, не є підставою для відмови у задоволенні позову». Відтак, суд вважає необгрунтованими в цій частині покликання представника відповідача у своєму відзиві на позовну заяву, як на підставу для відмови в задоволенні цього позову, зокрема те, що наявність кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину щодо особи до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені; кримінальне провадження за заявою позивача ОСОБА_1 не є закінченим, не встановлено винних осіб, а відповідно не доведено вини інших осіб, як цього вимагає диспозиція норм права.

Також судом не може бути взято до уваги покликання представника відповідача у відзиві, зокрема про відсутність порушеного права позивача та неналежність банку, як відповідача у цій справі, оскільки такі доводи суд вважає помилковими з огляду на фактичні обставини справи щодо несанкціонованого списання коштів із рахунків позивача та його невідкладне звернення з цього приводу до АТ КБ «ПриватБанку», як держателя рахунків позивача та до правоохоронних органів з метою захисту порушеного права, у задоволенні яких відповідачем було відмовлено.

Окрім того, суд вважає помилковими доводи представника відповідача про коректність вводу позивачем вихідних даних для ініціювання спірних банківських операцій зі списання коштів зі своїх рахунків, як підстава для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності, чого стороною відповідача доведено не було.

Більше того, судом береться до уваги те, що відповідач належними та допустимими доказами не підтвердив, що позивач ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з його карткового рахунку, оскільки переказ коштів, розміщених на карткових рахунках позивача було здійснено без використання платіжних карток. Також судом не було встановлено, як і представниками банку не доведено, що перекази коштів із рахунків позивача відбулися за його розпорядженням. Виявивши безпідставні перекази коштів, позивач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів. За таких обставин, суд приходить до переконання про задоволення позовної вимоги про зобов`язання банку з відновлення залишку коштів на карткових рахунках позивача.

Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2024 року в справа № 753/12781/23, де Судом вказано, що «… суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позовної вимоги про відновлення залишку коштів на картковому рахунку. Натомість апеляційний суд скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції в цій частині. Касаційний суд, з урахуванням висновків зроблених в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 523/8263/20 (провадження № 61-8041св23), від 14 серпня 2024 року у справі № 442/1888/23 (провадження № 61-7526св24), зауважує, що рішення суду про зобов`язання банку відновлення залишку коштів на картковому рахунку має бути виконуваним не лише у добровільному порядку, але й у примусовому (без участі відповідача, але його коштом) порядку, враховуючи мету відповідного позову, формулювання такого рішення у резолютивній частині слід зазначити: «Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 74 755,57 грн».

Інші доводи представника відповідача суд вважає формальними і такими, що не спростовують заявлених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язуєсуди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» від 10.02.2010). Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України» від 18.07.2006).

Відтак, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Крім того, у відповідності до вимог пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивачку, ураховуючи відмову в задоволенні позову.

Оскільки на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, тому згідно положень ст. 141 ЦПК України, із відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 1211,20 грн. (абз. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Ураховуючи викладене, та керуючись статтями ст. ст. 2, 4, 10, 12, 76-80, 81, 82, 89, 141, 142, 223, 259, 260, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, -

у х в а л и в:

позов задовольнити повністю.

Зобов`язати акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» відновити залишок коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк»: НОМЕР_1 , що використовується для проведення розрахунків при здійсненні підприємницької діяльності, а також карткових рахунках ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк»: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , що використовуються, як поточні рахунки, в якому ці рахунки були на початок операційного дня 15 грудня 2022 року .

Стягнути із акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_22 ).

Представник позивача: адвокат Малиняк Віктор Андрійович (АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_23 ).

Відповідач: АТ КБ «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського 1Д; ).

Представник відповідача: адвокат Гнатишак Олег Володимирович (АДРЕСА_3; РНОКПП НОМЕР_24 ).

Повний текст рішення складено: 16.05.2025 року.

Суддя: І. Б. Кос