ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/819/23 Головуючий суддя І інстанції Бугера О. В.
Провадження № 22-ц/818/948/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших фактів, з них:.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Пилипчук Н.П., Савенка М.Є.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року, у справі за заявою представника ОСОБА_1 адвоката - Надолі Євгена Валерійовича, заінтересована особа Харківська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 , заінтересована особа Харківська міська рада, звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення: проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом п`яти років до часу відкриття спадщини.

Заява мотивована тим, що він проживав разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю з 2013 року у АДРЕСА_1 , за вказаною адресою вона була зареєстрована та мала право власності на вказану квартиру. Вони проживали спільно сім`єю, як чоловік та жінка, він працював охоронцем, перебував на пенсії, забезпечував матеріальну потреби родини, а ОСОБА_2 отримувала пенсію, як особа з 2 групою інвалідності. Вони мали спільний бюджет, вели спільно господарство, діти від попередніх шлюбів мешкали окремо, в шлюбі з іншими особами не перебували, син ОСОБА_2 трагічно загинув в автокатастрофі. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла в стаціонарі лікарні, він поніс всі витрати пов`язані з організацією її поховання. Після її смерті він звернувся 13.02.2023 року до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу.

Листом від 13.02.2023 року вих. №260/02-14 йому було дано роз`яснення, що для підтвердження юридичного факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлено винятково рішенням суду, оскільки він зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . З 29.11.2022 року він зареєструвався як внутрішньо переміщена особа в УПСЗН адміністрації Індустріального району Харківської міської ради, місті Харкові за адресою АДРЕСА_1 .

Вказав, що відповідно до ст. 1264 ЦК України він є спадкоємцем четвертої черги, оскільки з 2013 року постійно проживав з ОСОБА_2 однією сім`єю, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Факт спільного проживання можуть підтвердити чисельні свідки, сусіди, знайомі, а також, даний факт підтверджується письмовими доказами. Зазначав, що стосунки, які склались між ним та померлої ОСОБА_2 свідчать про сімейні стосунки, хоча шлюб між ними у не був зареєстрований. Посилався на практику Європейського суду з означеного питання щодо наявності права на захист, не зважаючи на існування зв`язку поза шлюбом, просив врахувати тлумачення поняття домогосподарства, що визначає спільне проживання в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечення себе всім необхідним для життя, ведення спільного господарства, повністю або частково об`єднання та витрачання коштів. З урахуванням наведеного, оскільки ним дотримано строк на звернення до нотаріальної контори, те, що він із померлою не перебував в зареєстрованому шлюбі та був зареєстрований за іншою адресою, що перешкоджає йому оформити свої спадкові права, просив встановити відповідний факт в судовому порядку.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 уточнивши заяву 28.02.2023 року, просив суд про встановлення факту того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 , день смерті ОСОБА_2 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю - задоволено.

Встановлено факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 , день смерті ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що з наявних в матеріалах справи доказів неможливо беззаперечно встановити, що заявник зі спадкодавцем мешкали однією сім`єю та мали спільний побут. Позивачем не надано жодного належного доказу щодо їх сумісного проживання і розумінні ст. 3 СК України. ОСОБА_1 документально не підтверджує факт постійного проживання однією сім`єю разом з ОСОБА_2 . Заявником не надано до суду доказів ведення спільного господарства, наявності у сторін побуту, проведення спільних витрат, взаємність прав та обов`язків. Не було надано доказів щодо витрат на утримання та обслуговування квартири, ведення спільного бюджету разом із ОСОБА_2 , купівлі майна для спільного користування тощо. Довідка управління соціального захисту населення від 29.11.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (яка надана після смерті спадкодавця ОСОБА_2 ) також не підтверджує факт приживання однією сім`єю. Заявником зазначається, що факт проживання його та ОСОБА_2 підтверджується свідками. Так, у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 по цивільній справі №129/2115/15-ц визначено, що покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту. Таким чином, показання свідків не можуть бути визначальними у вирішенні факту проживання однією сім`єю (спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків). Показання свідків не засвідчують реальність сімейних відносин.

Зауважив, що питання організації поховання, та організація поховання та понесені у зв`язку із цим витрати здійснюється вже після відкриття спадщини, що жодним чином не підтверджує факт проживання заявника однією сім`єю зі ОСОБА_2 та не відноситься до предмету доказування, так як виходить за межі п`ятирічного строку до часу смерті спадкодавця, а отже не є належним доказом у розумінні ст.77 ЦПК України. Крім того, у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2019 по справі №461/4689/15-ц (провадження 61-43735св18) було закріплено також і висновок про те, що: «...обставини щодо надання допомоги та піклування позивачем про померлого не підтверджують факту наявності між ними відносин, притаманних сім`ї.»

Вказує, що заява заявника про встановлення факту не підлягала розгляду у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право (заявник та заінтересована особа претендують на майно, яке входить до складу спадщини). Майновий спір підлягав вирішенню виключно у порядку позовного провадження. Харківська міська рада зазначила про те, що встановлення юридичного факту проживання заявника зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю протягом п`яти років до відкриття спадщини впливає на її права щодо визнання спадщини відумерлою (стаття 1277 ЦК України), встановлення факту проживання однією сім`єю про який просив заявник впливає на майнові права територіальної громади м. Харкова.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, за відсутності учасників справи судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду відповідає.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з доведеності факту, що заявник проживав разом зі спадкодавцем однією сім`єю понад 5 років, що факт спільного проживання повністю підтверджений належними та допустимими доказами в їх сукупності, судом досліджено письмові докази отримання медичної допомоги, роботи, під час перебування за адресою АДРЕСА_1 , письмові докази були підтверджені в судовому засіданні показами свідків, сусідів, друзів, які свідчили про наявність ознак ведення спільного господарства, утримання майна, спільного вирішення питання про придбання предметів, проведення дозвілля, вирішення питань з встановлення пам`ятника загиблому сину.

Судом було витребувано копію спадкової справи, в ході дослідження якої встановлено, що із заявою про прийняття спадщини окрім заявника ніхто не звертався, даних про існування інших спадкоємців матеріали спадкової справи не містять, а тому суд вважав необґрунтованими доводи заінтересованої сторони щодо існування спору про право.

Суд першої інстанції відхилив заперечення зацікавленої особи щодо наявності спору про право та погодився з наведеними з цього приводу аргументами представника заявника про відсутність спору про право, оскільки відсутні інші спадкоємці, які б могли прийняти спадщину та/або претендували на її прийняття.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до частини першоїстатті 293 ЦПК Україниокреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами третьою, четвертою, шостоїстатті 294 ЦПК Українипередбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Пунктом 5 частини другоїстатті 293 ЦПК Українивизначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Судом на підставі наявних у справі доказів встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , з 03.01.1987 року перебував в шлюбі з ОСОБА_3 , має трьох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією паспорту, копією картки платника податків. ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Відповідно до дослідженої копії трудової книжки заявника з 01.02.2019 року по 07.03.2019 року, з 11.04.2019 року по 08.06.2019 року, з 11.06.2019 року по 06.04.2019 року, він офіційно працював в м. Харкові. Дані періоди роботи в м. Харкові також підтверджені копіями відповідей на адвокатський запит, а саме щодо роботи в ОСББ «Червоний банківець», консьєржем. З копії наданої заяви про прийняття на роботу, звільнення з роботи вбачається, що ОСОБА_1 зазначалось місце проживання АДРЕСА_1 .

За інформацією наданою КНП ХОР «ЦЕМД та МК», 27.12.2021 року службою ЕМД було прийнято один виклик до ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 , особу було шпиталізовано до КНП «Міська клінічна лікарня №7 ХМР». Надано копію картки виклику швидкої медичної допомоги, копію виписки з медичної картки стаціонарного хворого, в яких зазначається адреса проживання хворого АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , дані про реєстрацію шлюбу відсутні, що підтверджується копією її паспорту. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 30.05.2008 року, що видано відповідно до розпорядження від 30.05.2008 року №3079, ОСОБА_2 та ОСОБА_8 отримали у власність в порядку приватизації квартиру за адресою АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності.

Син ОСОБА_2 ОСОБА_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_9 в Кіровоградській області, Знам`янського району, на автошляху м. Кропивницький с. Суботці, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_2 оформила свої спадкові права на 1/2 частку квартири по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Харкові, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть №495 від 26.10.2022 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , причина смерті Ковід19, вірус ідентифікований, полі органна недостатність. Смерть настала в стаціонарі. Довідку отримав ОСОБА_1 ..

Відповідно до копії договору-замовлення №001116 від 26.10.2022 року, та відповідною копією акту на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення, ОСОБА_1 було проведено оплату організації та проведення поховання ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 13.02.2023 року було заведено спадкову справу №106/2023 Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою, про що свідчить копія витягу з Спадкового реєстру. 13.02.2023 року ОСОБА_1 було повідомлено, що його заява про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 прийнята, заведена спадкова справа, додатково роз`яснено, що юридичний факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково за рішенням суду.

Судом було досліджено копію матеріалів спадкової справи №106/2023, з яких вбачається, що справа заведена 13.02.2023 на підставі заяви ОСОБА_1 , який подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , відповідно до вимог ст. 1264 ЦПК України. Матеріали спадкової справи не містять інших заяв про прийняття спадщини. Наявні копії свідоцтв про смерть ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, довідка з Реєстру територіальної громади щодо зареєстрованих в квартирі особах, окрім померлої ОСОБА_2 в квартирі зареєстровані особи відсутні. До спадкової справи додано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, яка містить інформацію щодо наявності заповіту від імені ОСОБА_2 , без ідентифікуючих ознак. Судом, за клопотанням представника заявника, було витребувано інформацію щодо заповідача, а саме рік народження та місце проживання на день складання заповіту від імені ОСОБА_2 , що посвідчений 25.10.1995 року за реєстровим номером №1-3377 Дергачівською державною нотаріальної конторою Харківської області. За отриманою судом інформацією, рік народження даного заповідача не співпадає із роком народження померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 .. Тобто, заповітів від імені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не складалось.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , суду пояснила, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_3 в цьому ж будинку з 2016 року, є сусідкою заявника, з березня 2016 року вона познайомилась із заявником та ОСОБА_10 , разів 5 була у них дома, заходила по сусідськи, ще вони неодноразово спілкувались по телефону з ОСОБА_10 . Підтверджувала, що вони постійно були разом, вона їх бачила на сходовій клітині разів по 2 на день, вони ходили за покупками спільно. Знає, що коли загинув син у ОСОБА_10 в автокатастрофі вона взагалі вважала, що це їх спільний син. Підтверджувала, що заявник та ОСОБА_2 проживали саме як подружжя, у них все було спільне.

Свідок ОСОБА_11 , суду пояснила, що вона сусідка ОСОБА_2 , була знайома за життя з нею та її сином ОСОБА_12 , а заявника знає приблизно з кінця 2013 року, підтверджувала, що вони проживали спільно, як подружжя, у них були саме сімейні стосунки, вони ходили постійно разом, часто бувала у них в гостях, на свята приходила, вони вирішували всі питання разом. Знає, що загинув син ОСОБА_12 та двоє внуків, ОСОБА_10 казала їй, що вони не розписані, тому що нікого у них більше немає, вони вдвох. Потім від ОСОБА_13 померла і ОСОБА_10 . Підтверджувала, що заявник провідував її у лікарні, вживав заходи по похованню ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_14 , суду пояснила, що вона сусідка заявника та померлої ОСОБА_2 , мешкає на 6 поверху в будинку, а вони на 8 поверху. Була знайома з ОСОБА_2 з 2010року, вона була подругою її матері. З 2013-2014 року була знайома з заявником ОСОБА_15 , приходила до них додому, робила уколи, з 2018 року майже 1 раз на місць постійно приходила до них. Пояснювала, що вони жили в 2-х кімнатній квартирі, бачила, що вони робили ремонт. Була впевнена, що вони чоловік та дружина. Починаючи з 2013-2014 року бачила їх на подвір`ї, вдвох. Знає, що у ОСОБА_2 був син, який був одружений та мав двох дітей, але і він, і діти, загинули в автокатастрофі. Під час спілкування з ОСОБА_2 вона розповідала, як готує кушати, як ОСОБА_15 любить те, що вона готує, сумнівів, що це родина не виникало ніколи. ОСОБА_2 померла раптово, від Ковід19, в лікарні. Коли ОСОБА_2 захворіла вона приходила до них, ОСОБА_15 викликав швидку, повністю доглядав за ОСОБА_2 , готував вдома поїсти та ніс в лікарню.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що він оселився в квартирі АДРЕСА_3 з 2016 року. З цього часу знає заявника, вони сусіди. Бачив неодноразово заявника та ОСОБА_2 , як її називати тітка ОСОБА_17 , вони постійно були разом, ходили в магазин, купували продукти, перетинались на сходовій клітині. Мати близько спілкувалась із сусідкою ОСОБА_2 .. Заходив до них у квартиру по сусідськи, бачив там кондиціонер, комп`ютер стаціонарний, диван, телевізор. Заходив до них надавав допомогу по налаштуванню комп`ютера в 2022 році, вони були обидва вдома. Скільки років проживає в будинку весь час вважав, що це чоловік та дружина.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона познайомилась із ОСОБА_2 в 2013 році, коли перебувала на лікуванні з ОСОБА_10 в кардіології. Після того почали підтримувати дружні стосунки. Вона казала, що має намір шукати собі чоловіка в Інтернеті, казала, що хоче зустріти військового на пенсії. В спілкуванні казала, що знайшла, це було приблизно на початку 2014 року. Розповідала їй, що зустріла чоловіка, який сам з м. Куп`янська, їздила до нього в гості, а потім він переїхав до неї, вони почали жити, як родина. Він влаштувався на роботу. Познайомилась з ним, він працював біля її будинку. Підтверджувала, що вони жили як родина, спільно ходили на базар, в магазин, була у них в гостях, ОСОБА_10 гарно готувала, запрошувала на український борщ, сідали спільно за стіл, куштували, спілкувались. Зазначала, що вони поставили спільно бойлер, переробили кухню, купили новий комод в спальню. Після загибелі сина ОСОБА_2 сама їздила на поховання, не хотіла відволікати заявника від роботи, хоча він її підтримував, вже пам`ятник синові встановлювали спільно, запрошували на помини знайомих загиблого сина. Чому вона не оформлювала шлюб не знає, вона не питала. Про інших родичів їй нічого не відомо, знає, що мати ОСОБА_2 померла, син та онуки загинула, колись згадувала померла про племінника, але нічого про нього не знає та ніколи не бачила.

Також, заявником суду було надано копії квитанції про оплату комунальних послуг за місцем проживання за адресом АДРЕСА_1 , вже після смерті ОСОБА_2 .. Заявник сплачує комунальні послуги, заборгованість відсутня.

Факт спільного проживання однією сім`єю також підтверджується письмовими заявами ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , що посвідчені нотаріально, які також були допитані в судовому засіданні у якості свідків та викладені ними в заявах пояснення повністю підтверджують покази наданими ними в судовому засіданні.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що документи про те, що заявник здійснив поховання спадкодавця ОСОБА_2 та копії квитанцій не є належними доказами по справі. Дійсно, саме по собі поховання спадкодавця та фактичне прийняття спадщини шляхом сплати витрат на її утриманні, що відбулося вже після смерті спадкодавця, - не можуть бути достатніми для підтвердження фактичних шлюбних відносин між ними, які припиняються внаслідок смерті спадкодавця. Разом з тим, у сукупності з іншими доказами, показаннями свідків-сусідів спадкодавця, які були очевидцями спільного проживання заявника разом з спадкоємцем ОСОБА_2 та внаслідок їх змістовного характеру сприймалися усіма свідками як тривалі шлюбні відносини в межах 5-річного строку. З урахуванням вказані заяви та довідки, в яких зазначено місце проживання заявника за адресою спадкодавця, одинокий сімейний стан кожного з них, як і зацікавленою особою апелянтом не спростовані, у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України підтверджують доводи заяви про фактичні шлюбні відносини заявника з ОСОБА_2 протягом 5 років до її смерті.

Наявність у заявника правовстановлюючих документів на квартиру ОСОБА_2 , в якій вони тривалий час мешкали спільно, поховання ОСОБА_2 після її смерті, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливість, добросовісність та розумність, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, - за відсутності доказів про інше свідчать про те, між ними ще до смерті ОСОБА_2 , дійсно виникли близькі відносини довіри, турботи, та поваги один до одного, любові, взаємодопомоги і підтримки, які мають ознаки сімейних відносин, визначених у ст.ст. 2, 3 СК України, та спонукали заявника саме в результаті таких близьких відносин вшанувати її пам`ять та здійснити її поховання.

Наведені з цього приводу у скарзі заперечення за своїм змістом є лише необґрунтованими доказами сумніви, тобто припущення, які відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України колегія суддів відхиляє.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано виснував, що факт спільного проживання повністю підтверджений належними та допустимими доказами в їх сукупності, судом досліджено письмові докази отримання медичної допомоги, роботи, під час перебування за адресою АДРЕСА_1 , письмові докази були підтверджені в судовому засіданні показами свідків, сусідів, друзів, які свідчили про наявність ознак ведення спільного господарства, утримання майна, спільного вирішення питання про придбання предметів, проведення дозвілля, вирішення питань з встановлення пам`ятника загиблому сину, а тому вимоги заяви підлягають задоволенню.

Щодо доводів скарги про наявність спору про право колегія суддів зазначає наступне.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Колегія суддів зважає на те, що норми процесуального права походять від норм матеріального права, оскільки вони мають процедурне значення для реалізації та захисту відповідного матеріального права, а тому саме матеріальне право визначає критерії для визначення як наявності спору про право, так і визначає остаточний розгляд спору по суті.

У безспірному порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб, які прямо передбачені законом, та для набуття такого права вже не потребують подальшого звернення до суду; встановлення факту не пов`язується із наступним судовим вирішенням спору про право.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19.

Матеріали справи не містять даних про інших спадкоємців, які подали заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , , а Харківська міська рада не є спадкоємцем. У справі немає відомостей про подання ХМР відповідної заяви про визнання спадщини відумерлою на день ухвалення оскарженого рішення, або про наявність відповідного рішення суду про визнання спадщини відумерлою. Сама по собі незгода зацікавленої особи з визнанням юридичного факту та подача апеляційної скарги у даному випадку не є достатньою підставою для виникнення спору про право. Наведена з цього приводу у доводах скарги касаційна практика не є релевантною за обставинами цієї справи.

Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України зацікавлена сторона апелянт не надала доказів на спростування висновків суду про відсутність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , які прийняли спадщину. Той факт, що у разі відсутності спадкоємців зацікавлена сторона має право за спливом річного строку після відкриття спадщини звернутися з заявою про визнання її відумерлою у порядку окремого провадження - не є достотною підставою для висновку про наявність про право цивільне на спадкове майно.

Сторонами відповідного спору щодо спадкового майна можуть бути лише особи, які на законній підставі мають обґрунтоване право власності, що не визнається однією зі сторін, та може бути підставою для позовних вимог про визнання, присудження, витребування спірного майна тощо відповідно до ст. 16 ЦК України. Таких законних прав у заявника до ухвалення рішення суду про визнання спадщини відумерлою, що є можливим у даному випадку лише у разі відмови у задоволенні заяви про встановлення юридичного факту, - немає. Оскаржене рішення суду про встановлення юридичного факту у даному випадку має преюдиціальне значення для зацікавленої сторони. Законні права на отримання права власності у майбутньому у разі задоволення заяви ХМР про визнання спадщини відумерлою ХМР реалізує в межах розгляду цієї справи в якості зацікавленої сторони у окремому провадженні.

Існування спору про право має бути реальним, а не гіпотетичним, ґрунтуватись на юридичних фактах, а не на припущеннях.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суд увід 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц (провадження № 61-39374св18); від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19 (провадження № 61-872св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20); від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126 св 22); від 14 вересня 2022 року у справі № 755/17019/21 (провадження № 61-6569св22); від 14 грудня 2022 року у справі № 180/2132/21 (провадження № 61-2729св22).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Отже, за змістом вказаної норми права у ХМР існує не право, а обов`язок подати заяву про визнання спадщини відумерлою, яке вона може реалізувати лише у разі відсутності спадкоємців. У даному випадку спадкоємцем відповідно до

Факт оскарження рішення суду першої інстанції заінтересованою особою - Харківською міською радою, не є достатньою ознакою існування спору про право. Колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що з моменту відкриття спадщини відповідно до статті 1277 ЦК України Харківська міська рада має свій інтерес щодо спадкового майна, оскільки у даному випадку цивільній інтерес відповідно до ЦПК України захищається у безспірному порядку: за відсутності спадкоємців ХМР має право на звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою у окремому, а не позовному провадженні.

Наведене свідчить, що у даному випадку за наявності заявника, який є спадкоємцем четвертої черги, у ХМР не виникає визначений у ст. 1277 ЦК України обов`язок звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, а тому доводи скарги про наявності спору про право є безпідставними.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин, які виникли у даній справі, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, тому відповідно до статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 377, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 19 травня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді колегії Н.П.Пилипчук.

М.Є.Савенко.