Номер провадження: 22-ц/813/3576/25
Справа № 508/632/24
Головуючий у першій інстанції Корсаненкова О. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області, про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, на рішення Миколаївського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Корсаненкової О.О. 26 листопада 2024 року у сел. Миколаївка Одеської області, -

встановила:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі вказаним позовом, посилаючись на те, що з 12.01.2022 року по 28.03.2024 року вона працювала у КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області на посаді генерального директора з оплатою праці відповідно до умов укладеного контракту. Згідно з п. 15 даного контракту, за виконання обов`язків керівнику нараховується заробітна плата в межах фонду оплати праці, виходячи з установлених: посадового окладу в розмірі 20560,00 грн. та фактично відпрацьованого часу; премії, надбавок, гарантійних та компенсаційних виплат, передбачених законодавством. Проте, починаючи з 01.01.2023 року по 01.01.2024 року, фактична виплата заробітної плати в повному обсязі не здійснювалась. Позивач зазначала, що за рішенням Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області № 2834-VIII від 28.03.2024 року її було звільнено з займаної посади за п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Однак, в момент проведення розрахунку їй не було виплачено заборгованість у розмірі 165216,08 грн. Крім того, у зв`язку із тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, то з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки за період з 29.03.2024 року по 01.07.2024 року у розмірі 177143,70 грн., виходячи із розміру середньої заробітної плати з урахуванням розміру заробітної плати за листопад-грудень 2023 року у розмірі 55197,86 грн. Крім того, через те, що протягом року заробітну плату виплачували не у повному обсязі, а ОСОБА_1 є розлученою, сама виховує малолітню дитину, вона зазнала моральних страждань, втратила нормальні життєві зв`язки, була змушена економити на продуктах харчування. Спричинену їй моральну шкоду оцінила у 5000,00 грн. У зв`язку із викладеним, позивач просила суд стягнути з Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2023 року по 01.01.2024 року у розмірі 165216,08 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.03.2024 року по 01.07.2024 року у розмірі 177143,70 грн., та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 26.11.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.

Стягнуто з Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 165216,08 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 74003,82 грн., а всього 239219,90 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що: Миколаївська селищна рада є неналежним відповідачем у справі, а отже, позивач обрала неналежний спосіб захисту; судом не з`ясовані належним чином обставини щодо відсутності фонду заробітної плати у селищної ради; не доведено жодним доказом, що відповідач у справі має заборгованість.

Сторони про розгляд справи на 22.04.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, Розпорядженням Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області № 4-К від 12.01.2022 року ОСОБА_1 було призначено на посаду керівника (генерального директора) КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області терміном на п`ять років на умовах контракту з 12.01.2022 року (а. с. 21).

Згідно умов контракту від 12.01.2022 року, за виконання обов`язків керівнику нараховується заробітна плата в межах фонду оплати праці, виходячи з установлених: посадового окладу в розмірі 20560,00 грн. та фактично відпрацьованого часу; премії, надбавок, гарантійних та компенсаційних виплат, передбачених законодавством. Розмір премії встановлюється відповідно до положення про преміювання за погодженням з органом управління майном (а. с. 14-20).

Рішенням Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області № 2834-VIII від 28.03.2024 року було достроково припинено контракт, укладений між Миколаївською селищною радою Березівського району Одеської області та ОСОБА_1 , а також звільнено її з посади генерального директора комунального некомерційного підприємства «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області за угодою сторін, згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу Законів про працю України з 28.03.2024 року (т.1 а. с. 14).

Згідно із довідкою КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області № 26 від 09.01.2024 року, нарахована заробітна плата ОСОБА_1 в період з 01.01.2023 року по 01.01.2024 року складає 428000,15 грн., а саме: утримано податки 87740,02 грн.; до виплати 340260,13 грн.; перераховано 152794,51 грн.; заборгованість 165216,08 грн. (т.1 а. с. 7).

Згідно довідки КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області № 57 від 19.09.2024 року, нарахована, проте невиплачена заробітна плата ОСОБА_1 в період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року складає 428000,15 грн., а саме: утримано податки 87740,02 грн.; до виплати 340260,13 грн.; перераховано 175044,04 грн.; заборгованість 165216,09 грн. (т.1 а. с. 102).

Згідно довідки КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області № 62 від 04.10.2024 року, нарахована, проте невиплачена заробітна плата ОСОБА_1 в період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року складає 428000,15 грн., а саме: утримано податки 87740,02 грн.; до виплати 340260,13 грн.; перераховано 175044,04 грн.; заборгованість 165216,09 грн., з яких за листопад 2023 року 20836,36 грн., за грудень 2023 року 27378,18 грн. (т.1 а. с. 144).

При цьому, з особового рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 вбачається, що у період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року ОСОБА_1 нараховувався посадовий оклад у розмірі 20560 грн. та окремо - кошти за сумісництво (0,5 ставки лікаря) у розмірі 10000 грн., загальна заборгованість по заробітній платі складає 187465,60 грн., з яких заборгованість по 0,5 ставки лікаря складає 22249,52 грн. (т.2 а.с.27-29)

Згідно інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 26.09.2024 року КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області, засноване Миколаївською селищною радою Березівського району Одеської області, перебувала в стані припинення (а. с. 146-151).

За ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору, зокрема п. 1 передбачено, що підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачем, що у день звільнення позивачу, в порушення ст. 116 КЗпП України, не виплачені усі належні до виплати суми нарахованої заробітної плати, тобто, відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, лежить на працедавцеві.

Розмір заборгованості із заробітної плати, не виплаченої позивачу відповідно до довідок №57 від 19.09.2024 року та № 62 від 04.10.2024 року, становить 165216,09 грн., що також підтверджується відомостями з особового рахунку № 431 ОСОБА_1 , якими визначено загальну заборгованість по заробітній платі у розмірі 187465,60 грн., з яких заборгованість за сумісництво складає 22249,52 грн. (187465,60 грн. 22249,52 грн. = 165216,09 грн.).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 за виконання роботи генерального директора КНП «Миколаївська лікарня» за контрактом складає 165216,09 грн.

При цьому, інших розрахунків стосовно нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати, відповідачем, у тому числі і у апеляційні скарзі, не надано, у зв`язку із чим колегія суддів погоджується із доводами суду, що вимога про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, у заявленій сумі 165 216, 08 грн підлягає задоволенню.

Щодо строків звернення до суду.

Згідно зі ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній на час видачі оспорюваного наказу), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній на час подання позову), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно із ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній на час подання позову), із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Встановлені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк.

Згідно з вимогами ст. 234 КЗпП України (у редакції, чинній на час подання позову) у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (ст. 116), минуло не більше одного року.

У ст. 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначатися в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Поважними причинами пропуску строку, встановленого в ч. 1 ст. 233 КЗпП України, є ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (постанова Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 751/1198/18).

Вирішуючи даний спір, колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_1 не пропустила строк на звернення до суду з цим позовом, передбачений ст. 233 КЗпП України, оскільки матеріали справи не містять доказів отримання позивачем письмового повідомлення про суми нарахованих та виплачених при звільненні грошових коштів.

Доводи заперечень на позов та апеляційної скарги представника Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області про те, що апелянт є неналежним відповідачем у даній справі, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом.

Згідно із ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про оплату праці», джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених ч. 3 і 5 цієї статті та ч. 1 ст. 10 цього Закону (ч. 2 ст. 8 Закону).

Частинами 2 та 3 ст. 97 КЗпП України та ст. 15 Закону України «Про оплату праці» визначено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту (ст. 20 Закону України «Про оплату праці»)

У відповідності до ст. 16 вищезазначеного Закону, на підприємствах і в організаціях, які знаходяться на госпрозрахунку і отримують дотації з бюджету, організація оплати праці здійснюється відповідно до ст. 15 цього Закону, але в межах визначених для них у встановленому порядку сум дотацій та власних доходів з урахуванням умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 9 п. 4 ст. 4 Положення про національну службу здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 року № 1101, визначено, що НСЗУ відповідно до покладених на неї завдань здійснює оплату згідно з тарифом за надані пацієнтам медичні послуги (включаючи медичні вироби) та лікарські засоби за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій та іншими договорами про медичне обслуговування населення.

Як вбачається з матеріалів справи, за договором № 2176-Е123-Р000/01 про внесення змін до договору № 2176-Е123-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НЗСУ (замовник) та КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області (надавач), надавач зобов`язався надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язався оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів (п. 8 договору).

Згідно п. 29 вказаного договору, замовник зобов`язується оплачувати медичні послуги, включені до звіту про медичні послуги, щодо якого замовник не подав заперечень відповідно до п. 25 цього договору, згідно з тарифом із застосуванням відповідних коригувальних коефіцієнтів, затверджених у порядку, визначеному законодавством, інформацію про надання яких надавач належним чином вніс до системи, в межах загальної орієнтовної ціни договору з урахуванням граничної суми оплати у відповідному звітному періоді, якщо така гранична сума зазначена у додатках до цього договору. Загальна орієнтовна ціна договору складається із запланованої вартості медичних послуг згідно з додатком (додатками) до цього договору (п. 38)

При цьому, як вбачається з витягу з протоколу № 1 засідання комісії КНП «Миколаївська лікарня» від 15.05.2023 року, договорами НЗСУ на 2023 рік було затверджено фонд заробітної плати по вторинній медичний допомозі в розрізі пакетів: пакет № 34 «стоматологічна допомога дорослим та дітям», пакет № 9 «медична допомога дорослим та дітям в поліклінічних умовах, пакет № 4 «стаціонарна медична допомога без проведення хірургічних операцій», пакет №23 «стаціонарна паліативна допомога». Була визначена розрахункова потреба у фонді заробітної плати по вторинній медичній допомозі (т.1 а.с.6-8)

Умови матеріального забезпечення керівника КНП «Миколаївська лікарня» були визначені у п.п.15-17 контракту, якими встановлено посадовий оклад та визначено, що преміювання керівника, встановлення йому надбавок і доплат до посадового окладу, надання матеріальної допомоги здійснюється за рішенням органу управління майном у разі відсутності заборгованості із заробітної плати працівникам підприємства, за спожиті комунальні послуги та з платежів до державного і місцевого бюджетів у межах затвердженого фонду оплати праці.

Крім того, за п. 20 контракту, саме орган управління майном несе відповідальність та забезпечує відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної керівникові у разі дострокового розірвання цього контракту, проведеного з порушенням вимог трудового законодавства, а також на підставі, не передбаченій законодавством та цим контрактом.

Рішенням Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області № 2689-VІІІ від 20.10.2023 року, було затверджено статут Комунального некомерційного підприємства «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області в новій редакції (а. с. 152).

За п. 1.1 статуту КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області, затвердженого рішенням Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області№ 2689-VIII від 20.10.2023 року, КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області є закладом охорони здоров`я комунальним некомерційним підприємством, що надає вторинну медичну допомогу.

Відповідно до п.1.4., засновником підприємства є Миколаївська селищна рада Березівського району Одеської області. Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним засновнику. Постійний контроль за виконання статутних завдань підприємства, здійснює Миколаївська селищна рада Березівського району Одеської області.

Згідно з п.4.4. підприємство здійснює некомерційну господарську діяльність, організовує свою діяльність відповідно до фінансового плану, затвердженого засновником, самостійно організовує виробництво продукції (робіт, послуг) і реалізує її за цінами (тарифами), що визначаються в порядку, встановленому законодавством.

Засновник затверджує фінансовий план підприємства та контролює його виконання (пункт 7.3.3)

Пунктом 9.7. Статуту визначено, що джерелом коштів на оплату праці працівників підприємства є кошти НСЗУ, кошти отримані в результаті господарської некомерційної діяльності та інші незаборонені законом джерела. Умови оплати праці та матеріального забезпечення керівника підприємства визначаються контрактом, укладеним із уповноваженим органом управління.

Разом із тим, відповідно до п. 5.3. джерелами формування майна та коштів підприємства, у тому числі, є кошти місцевого бюджету (п. 5.3.2); кошти НСЗУ (оплата медичних послуг) (а. с. 153-166).

Рішенням Миколаївської селищної ради № 793-VІІІ від 23.06.2021 року було затверджено Програму фінансової підтримки КНП «Миколаївська лікарня» на 2021-2023 роки (а. с. 172)

Пунктом 2 цього рішення визначено фінансовому відділу Миколаївської селищної ради при формуванні внесенні змін до бюджету Миколаївської селищної територіальної громади 2021-2023 роки передбачати фінансування видатків на виконання заходів Програми відповідно до наявного фінансового ресурсу.

Із додатку до рішення селищної ради № 793-VІІІ від 23.06.2021 року вбачається, що дана Програма необхідна для стабільного функціонування КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради, поліпшення його матеріально - технічної бази та створення належних умов для розвитку вторинної медичної допомоги, покращення ефективності медичного обслуговування населення громади. Метою програми є забезпечення оплати праці з нарахуваннями та оплати комунальних послуг. Фінансове забезпечення програми здійснюється відповідно до законодавства України за рахунок коштів місцевого бюджету; коштів державного бюджету; надання підприємством платних послуг (а. с. 173-176).

Згідно плану заходів програми фінансової підтримки КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області на 2021-2023 роки, орієнтовні обсяги фінансування з коштів місцевого бюджету на оплату праці з нарахуванням на оплату праці становить: на 2021 рік 2325,5 тис. грн., на 2022 рік 2790,6 тис. грн., на 2023 рік 3348,72 тис. грн. (а. с. 177-179).

Із рішення Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області № 2487-VІІІ від 05.10.2022 року вбачається, що Миколаївською селищною радою було затверджено фінансовий план вторинної медичної допомоги КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області на 2023 рік (а.с. 167).

Відповідно до фінансового плану вторинної медичної допомоги КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області на 2023 рік та пояснювальної записки до вказаного рішення, всього по структурному підрозділу «Миколаївська лікарня» на 2023 рік планується отримати асигнувань в сумі 13050,338 тис. грн., в тому числі 9417,160 тис. грн. від Національної служби здоров`я України; 1880,350 тис. грн. від місцевого бюджету на оплату комунальних послуг та енергоносіїв; 1612,828 тис. грн. коштів місцевого бюджету на фінансову підтримку та розвиток вторинної медичної допомоги, із них 1394,828 тис. грн. нa оплату праці господарськообслуговуючого персоналу; 140,0 тис. грн. від надходжень спеціального фонду. Прогнозована кількість штатних посад по структурному підрозділу «Миколаївська лікарня» станом на 01.01.2023 року становитиме 86,75 штатних одиниць (а. с. 168-169).

Директор КНП «Миколаївська лікарня» ОСОБА_2 24.01.2023 року, 25.05.2023 року, 15.06.2023 року, 20.07.2023 року зверталася до Голови Миколаївської селищної ради із листами щодо забезпечення фінансування оплати праці працівників вторинної медичної допомоги КНП «Миколаївська лікарня», у тому числі адміністративно-господарського підрозділу, у 2023 році. (т.2 а. с. 4, 9-11, 13)

За рішенням Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області № 2658-VIII від 16.08.2023 року, було розпочато процедуру щодо скорочення адміністративно-господарського персоналу КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області згідно з додатком, а також повідомлено працівників КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області щодо початку процедури скорочення та, в разі появи підхожих за кваліфікацією вакансій працівників, які підпадають під скорочення , до закінчення двомісячного терміну попередження, вони будуть запропоновані відповідно до чинного законодавства (а. с. 170).

Із додатку до вказаного рішення вбачається, що до переліку посад, які підлягають скороченню входять: генеральний директор (1 ст.), заступник генерального директора (вакансія), головний бухгалтер (1 ст.), провідний економіст (1 ст.), касир (спец. рахунок)/інспектор з кадрів/оператор комп`ютерного набору (1 ст.), бухгалтер (1 ст.), секретар-друкарка (1,25 ст.), завідуюча складом (0,5 ст)., пральниця (0,5 ст.), статистик (вакансія), інструктор з лікувальної фізичної культури (спеціальний рахунок) (а.с. 171).

Директор КНП «Миколаївська лікарня» Вовченко В.В. 09.10.2023 року, 20.11.2023 року зверталася до Голови Миколаївської селищної ради із проханням сприяти у вирішенні питання щодо виділення коштів у сумі 819323,77 грн. та 988455,98 грн відповідно для виплат адміністративному персоналу КНП «Миколаївська лікарня», згідно затвердженої рішенням ІХ сесії VIII скликання Миколаївською селищною радою № 793-VIII від 23.06.2021 року Програми фінансової підтримки КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради на 2021-2023 роки» відповідно до додатку № 2 (т.1 а. с. 145, т.2 а.с.24).

Відповідно до рішення Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області № 2826-VІІІ від 07.02.2024 року було затверджено Програму фінансової підтримки КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської ради Березівського району Одеської області на 2024-2025 рік. Фінансовому відділу Миколаївської селищної ради при внесенні змін до бюджету Миколаївської селищної ради на 2024 рік ухвалено передбачити фінансування видатків на виконання Програми (а. с. 180).

Із додатку до рішення селищної ради № 2826-VІІІ від 07.02.2024 року вбачається, що дана програма необхідна для стабільного функціонування КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради, поліпшення його матеріально - технічної бази та створення належних умов для розвитку вторинної медичної допомоги, покращення ефективності медичного обслуговування населення громади. Метою програми є забезпечення оплати праці з нарахуваннями та оплати податків. Фінансове забезпечення програми здійснюється відповідно до законодавства України за рахунок коштів місцевого бюджету; коштів державного бюджету; залучення додаткових коштів для розвитку якісної медицини, базуючись на Законі України «Про державно-приватне партнерство». Загальний обсяг фінансування по заходам програми на 2024 рік становить 952616,75 грн. (а. с. 181-185).

Отже, матеріалами справи встановлено та підтверджується письмовими доказами, що НСЗУ здійснювало виплату заробітної плати лікарям та медичним сестрам КНП «Миколаївська лікарня» на підставі укладених договорів за надані медичні послуги за пакетами № 34 «стоматологічна допомога дорослим та дітям», № 9 «медична допомога дорослим та дітям в поліклінічних умовах, № 4 «стаціонарна медична допомога без проведення хірургічних операцій», №23 «стаціонарна паліативна допомога», а не за виконання адміністративних функцій (у тому числі керівника (генерального директора) КНП). З початку 2023 року через припинення оплати медичних послуг за пакетом № 9 почала утворюватися заборгованість по заробітній платі. При цьому, заздалегідь була визначена розрахункова потреба у фонді заробітної плати на 2023 рік. Зобов`язання щодо виплати заробітної плати адміністративно-господарському персоналу лікарні взяла на себе Миколаївська селищна рада, що підтверджується відповідними рішеннями, яка є засновником та органом управління КНП «Миколаївська лікарня», була обізнана про утворення заборгованості по оплаті праці та затверджувала фінансові плани КНП і Програми фінансової підтримки закладу з метою, в тому числі, забезпечення оплати праці з нарахуваннями за рахунок коштів місцевого бюджету.

Крім того, саме відповідачем було укладено контракт із керівником КНП, яким визначено та погоджено умови матеріального забезпечення генерального директора лікарні.

За таких обставин, з урахуванням положень чинного законодавства, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення з Миколаївської селищної ради на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період з 01.01.2023 року по 01.01.2024 року у заявленому розмірі 165216,08 грн.

Посилання у апеляційній скарзі представника відповідача на відсутність заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 , оскільки останньою у щорічній декларації зазначено про отриманий дохід в розмірі 487217 грн., є безпідставними, оскільки з пояснень позивача вбачається, що вона внесла ці відомості на підставі даних по нарахуванням, що їй надала бухгалтерія. Крім того, про наявність заборгованості свідчать письмові докази, наявні у матеріалах справи, зокрема довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, та відомості з особового рахунку № № НОМЕР_1 .

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абз. 4, 5 п. 2 Порядку, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо) (пп «б» пункту 4 Порядку).

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці та для нарахування матеріальної (грошової) допомоги, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно з п. 8 розділу ІV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Отже, згідно зазначених норм, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати, отриманої за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, на число цих відпрацьованих робочих днів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач була звільнена 28.03.2024 року. Однак, останні нарахування, у тому числі заробітної плати, були здійснені у листопаді грудні 2023 року, а з січня 2024 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу до КНП «Березівська центральна міська лікарня», про що свідчить відповідний наказ (т.2 а.с.65)

З огляду на вищевказане, середній заробіток має бути обчислений, виходячи з заробітної плати за попередні два місяці роботи, яка була нарахована та частково виплачена позивачу, - листопад грудень 2023 року.

Кількість робочих днів у листопаді 2023 року становила 22 дні, грудні 2023 року становила 21 день, загалом 43 робочих дні.

Згідно з даними про нараховану заробітну плату з довідки № 62 від 04.10.2024 року нарахована, проте невиплачена заробітна плата ОСОБА_1 за листопад 2023 року складає 20836,36 грн., за грудень 2023 року 27378,18 грн. (а. с. 144). При цьому, судом не враховуються виплата компенсації за невикористану відпустку у розмірі 20956,91 грн. та вихідної допомоги у розмірі 41224,27 грн., що відповідає положенням пп «б» п. 4 Порядку.

Виходячи з наведеного, середньоденна заробітна плата позивача вираховується наступним чином: (20836,36 грн. + 27378,18 грн.) : 43 дні = 1121,27 грн.

Отже, розмір середньоденної заробітної плати становить 1121,27 грн.

Позивачем ставилося питання щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.03.2024 року по 01.07.2024 року.

Оскільки кількість робочих днів за період з 29.03.2024 року по 01.07.2024 року становить 66 дні, виходячи з середньоденного розміру заробітної плати 1121,27 грн, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 74003,82 грн., які також підлягають стягненню з відповідача.

За встановлених обставин, суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягали частковому задоволенню.

Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 з січня 2024 року вже фактично працювала у КНП «Березівська центральна міська лікарня», тому не має права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, є безпідставними, оскільки працевлаштування позивача на інше місце роботи не спростовує її права на отримання повного розрахунку при звільненні з попереднього місця роботи.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У даному випадку, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними до допустимими доказами, що внаслідок дій відповідача вона переносила моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв`язків, необхідність докладати додаткові зусилля для організації свого життя, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині судом відмовлено.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 26.11.2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди сторонами у апеляційному порядку не оскаржувалось.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Із урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам заперечень на позов, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, колегія суддів доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 26.11.2024 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 26 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 травня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе