ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Перша маріупольська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом (суддя першої інстанції Приходченко О.С.),

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Маріупольської міської ради Донецької області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Перша маріупольська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/5 частку квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивачка через свого представника звернулась з апеляційною скаргою, в якій зазначила, що воно не відповідає норма ні матеріального ані процесуального права.

Обґрунтовує скаргу тим, що Державним нотаріусом Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори було заведено у 2005 році спадкову справу, та здійснено її реєстрацію. Номер у Спадковому реєстрі № 37545299. Копію Витягу з реєстру спадкових справ долучено до позовної заяви. При відкритті спадкової справи нотаріусом перевірено право Позивачки на спадщину і видане свідоцтво про право на спадщину на акції. Однак, вона до цього часу не отримала свідоцтво про спадщину за законом на 1/5 частку квартири, що належала померлому батьку.

Наголошує на тому, що за відсутності доступу до вже заведеної спадкової справи через окупацію м. Маріуполя Донецької області позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її батька на 1/5 частку вказаної квартири в законодавчо встановленому порядку та здійснити державну реєстрацію права власності на таку частку квартири відповідно до діючого законодавства та, як наслідок, в результаті відсутності державної реєстрації права власності на успадковану від батька частину квартири не має можливості подати заяву на отримання компенсації за зруйновану квартиру в м. Маріуполі.

Вказує, що зважаючи на норми цивільного законодавства, що діяли у 1999 р., Позивач по справі донька померлого, яка проживала на момент смерті разом з батьком і продовжувала користуватися, володіти і управляти його долею в квартирі після його смерті, розпоряджатися його речами, була єдиною спадкоємицею першої черги за законом, що прийняла спадщину.

Зазначає, що свідоцтво про право на спадщину було видано у 2005 році на частину спадкового майна, а саме на акції. Свідоцтво про право на спадщину на 1/5 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , позивачці не видавалось.

ОСОБА_2 просила рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 березня 1997 року, виданого Управлінням міського майна виконкому міської ради народних депутатів м. Маріуполя, право власності на квартиру АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 7, 11 оберт).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 вересня 2024 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаревич В.Г. і зареєстрованого в реєстрі за № 1547, ОСОБА_1 є власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_2 після смерті чоловіка, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7 оберт).

Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13).

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому було неодноразово продовжено, та станом на теперішній час воєнний стан не скасовано. Враховуючи, що наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25 квітня 2022 року (у редакції від 17 жовтня 2022 року) Маріупольська територіальна громада віднесена до територій, які перебувають в тимчасовій окупації. Державні нотаріальні контори або приватні нотаріуси нотаріальну діяльність не здійснюють.

Згідно з відомостями Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 44816/46994-26-24/15.1 від 07 жовтня 2024 року (а.с. 21) документи нотаріального діловодства та архіву Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавалися та не були вивезені з адреси розташування контори у зв`язку з веденням активних бойових дій на території Донецької області.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано достатніх доказів, які давали би підстави стверджувати, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , інші спадкоємці відсутні або із заявами про прийняття спадщини не зверталися, наявність родинних відносин між нею і померлим спадкодавцем та документи, які би підтверджували смерть самого спадкодавця. Сам по собі факт перебування нерухомого майна в спільній частковій власності позивача і померлого не може бути беззаперечним фактом набуття права ОСОБА_1 на майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційний суд не погоджується даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (частина 2статті 16 ЦК України).

За частиною першою ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання права.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 2 та 3 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї .

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Підпунктом 15 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» заборонено вчинення нотаріальних дій нотаріусами, посадовими особами органів місцевого самоврядування, робоче місце (контора) яких розташовано в межах тимчасово окупованих Російською Федерацією територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата завершення тимчасової окупації.

Підпунктом 2.6 пункту 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусам України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, у разі припинення, зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, тимчасового блокування або анулювання доступу нотаріуса до Державного реєстру прав за заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкова справа може бути передана до іншого(ї) приватного нотаріуса (державної нотаріальної контори) в межах одного нотаріального округу після закінчення встановленого законодавством строку для прийняття спадщини.

Спадкова справа передається до нотаріуса, яким раніше заведено спадкову справу, або у разі припинення, зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, тимчасового блокування або анулювання доступу нотаріуса до Державного реєстру прав в порядку, передбаченому Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за № 1318/18613.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 березня 1997 року, виданого Управлінням міського майна виконкому міської ради народних депутатів м. Маріуполя, право власності на квартиру АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 7, 11 оберт).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 вересня 2024 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаревич В.Г. і зареєстрованого в реєстрі за № 1547, ОСОБА_1 є власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_2 після смерті чоловіка, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7 оберт).

Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13).

Крім того, витягом зі Спадкового реєстру встановлено, що позивачці ОСОБА_1 , як спадкоємцю першої черги, було видано свідоцтво про право на спадщину 17.10.2005 року, номер у спадковому реєстрі 37551061 (а.с.77)

Факт смерті ОСОБА_5 , також підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 21.01.2025 року (а.с.75).

Також факт родинних зв`язків підтверджується свідоцтвом про шлюб, в якому прізвище позиваки до заміжжя є ОСОБА_8 (а.с.76).

Листом від 07.10.2024 року № 44816/46994-26-24/15.1 Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції повідомило, що документи нотаріального діловодства та архіву Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори, у том числі спадкові справи, до Донецького обласного державного архіву не передавалися та не були вивезені з адреси розташування контори, встановити їх місцезнаходження та стан збереження наразі неможливо.

Апеляційний суд вважає, оскільки на даний час, спадкова справа заведена Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_5 та не була передана до Донецького обласного державного архіву, та враховуючи той факт, що на даний час у позивачки відсутня можливість отримати дублікат свідоцтва про право на спадщину, та ураховуючи ту обставину, що право власності після отриманні свідоцтва про право на спадщину 17.10.2005 року остання за собою не зареєструвала, колегія суддів з урахуванням встановлених обставин справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню, оскільки місцевий суд підійшов до надмірного формалізму вказавши, що відсутня інформація щодо смерті ОСОБА_5 , та доказів родинних зв`язків, з огляду на те, що це зазначено у відповідному витязі зі спадкового реєстру. Позивачка позбавлена можливості в будь - який інший спосіб відновити своє право спадкування та отримати свідоцтво про право на спадщину, а отже колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а отже підлягає скасуванню із задоволенням позовних вимог.

У справі J.K. AND OTHERS v. SWEDEN від 23.08.2016 р. ЄСПЛ зазначає, що на відміну від кримінального процесу, де основним стандартом оцінки доказів є формулювання «поза розумним сумнівом», у цивільному процесі закон не вимагає цього високого стандарту. Суддя повинен вирішити справу з огляду на баланс ймовірностей. У справах про захист прав та інтересів біженців немає необхідності у тому, щоб суддя був повністю переконаний у правдивості кожного фактичного твердження заявника. Суддя повинен вирішити, чи з огляду на надані докази, а також правдивість тверджень заявника, ймовірно, що вимога цього заявника є достовірною. ЄСПЛ наголошує, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і ЄСПЛ не підмінятиме власною позицією оцінку фактів, яку їм було надано в межах національного провадження, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд. Стаття 6 Конвенції водночас не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або способів їх оцінки, що є предметом регулювання національного законодавства та оцінки національними судами (справа «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 року ).

На підставі вище викладеного апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Перша маріупольська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/5 частку квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 14 травня 2025 року.

Суддя-доповідач О.В. Халаджи