Справа №608/2103/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Черніцької І.М.

за участю секретаря судового засідання Вітвіцької Х.Л.

з участю:

представників відповідачів - Марцун А.А., Волянюк М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Тернопільської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Держави Україна в особі Чортківської окружної прокуратури, відділення поліції № 3 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 200 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що у 2007 року група осіб, зламала замок у квартирі, яка перебувала у її користуванні, проникла у квартиру та викрала належне їй майно. Вона перебувала за межами України. Її заява про вчинення кримінального правопорушення залишена без задоволення. Вона звернулась до суду із позовом про повернення майна, однак отримала відмову. У 2018 року ЄСПЛ визнав проникнення в її квартиру незаконним і таким, що порушує її права гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При повторному розгляді справи за виключними обставинами була призначена експертиза оцінки майна згідно акту-опису. Експертизою встановлено, що більша частина майна, яка перебувала на зберіганні у Хоростківському ліцеї, пропала.

Кримінальне провадження № 0000106 за ч. 5 ст. 186 КК України було відкрито лише на підставі ухвали слідчого судді 03 листопада 2021 року. Надалі, слідчим неправомірно змінено кваліфікацію з ч. 5 на ч. 3 ст. 186 КК України. Вважає, що розслідування проводиться неефективно та неналежно. 26 липня 2023 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка скасована постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 лютого 2024 року. Після повернення матеріалів кримінального провадження, будь які слідчі дії не проводяться.

Вважає, що ще у 2007 році було встановлено всіх осіб, які незаконно проникли у її квартиру, викрали майно, проте підозри нікому не пред`явлено. Вона звернулась до прокурора Чортківської окружної прокуратури із скаргою на недотримання строків досудового розслідування, однак отримала відмову. 23 липня 2024 року прокурор Тернопільської обласної прокуратури скасував постанову і зобов`язав в порядку вимог ч. 2 ст. 308 КПК України повторно, протягом трьох днів розглянути таку скаргу.

Зазначає, що 17 років змушена звертатись до суду, прокуратури та правоохоронних органів як потерпіла від злочину. Це призвело до порушення звичного ритму життя, погіршення здоров`я, втрати спокійного сну та відпочинку.

Вказує, що вищевказаними діями відповідачів, пов`язаними з неналежним розслідуванням кримінального провадження, закриттям кримінального провадження, не вжиття необхідних заходів для всебічного, повного дослідження обставин справи, їй завдано моральної шкоди у розмірі 1 200 000 грн.

Ухвалою судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2024 року замінено відповідача Чортківську окружну прокуратура на належного відповідача Тернопільську обласну прокуратуру. Замінено відповідача Відділення поліції №3 (м. Гусятин) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області на належного відповідача Головне управління Національної поліції в Тернопільській області.

Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2024 року цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2024 року справу прийнято до провадження.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 січня 2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Головне управління національної поліції в Тернопільській області подало відзив на позов. Позов не визнає з наступних відстав. Вважає, що положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» не передбачено такої підстави для відшкодування шкоди як винесення ухвали про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження.

В матеріалах справи відсутні будь які ухвали суду котрі б визнавати дії слідчого протиправними чи незаконними. Факт наявності ухвали суду про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження не є однозначним доказом завдання позивачу моральної шкоди та у такій ухвалі відсутнє посилання на незаконні чи протиправні дії слідчого. Лише незгода позивача із процесуальними рішеннями слідчого не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. За відсутності скарг передбачених ч. 1 ст. 303 КПК та правових висновків суду, якими визнавались протиправними чи незаконними дії органу досудового розслідування, відсутні підстави стверджувати про порушення розумних строків досудового розслідування. Звернув увагу суду, що на перебіг строків досудового розслідування негативно вплинуло введення карантинних обмежень та воєнного стану. Позивачем не доведено факту завдання їй моральної шкоди та необґрунтовано заявлений до відшкодування розмір моральної шкоди. Посилаючись на наведене, просив відмовити у позові.

Тернопільська обласна прокуратура подала письмові пояснення. Вказала, що невірним є зазначення стягнення коштів шляхом списання ДКС з єдиного казначейського рахунку, а тому така вимога до задоволення не підлягає. Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт завдання їй моральної шкоди. Скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, незгода з процесуальними рішеннями слідчого у кримінальному провадженні, не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Безпідстаними вважає доводи позивача щодо тривалості досудового розслідування понад 17 років, оскільки відомості про дане кримінальне провадження внесено до ЄРДР 03 листопада 2021 року.

Посилаючись на наведене та те, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди, протиправність діянь її заподіювачів, причинно-наслідковий зв`язок, наявність вини, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання позивач не з`явилась, хоча про час та місце його була повідомлена належним чином. Попередньо подала заяву про слухання справи за її відсутності.

Присутні у судовому засіданні представники відповідачів заперечили щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзиві та письмових поясненнях.

Судом встановлено, що рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з державного навчального закладу «Хоростківський професійний сільськогосподарський ліцей» в користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 6 849,05 гривень матеріальної шкоди як компенсацію за втрачене майно та 10 000 гривень моральної шкоди. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали у квартирі за АДРЕСА_1 . Рішенням Хоростківської міської ради в січні 1992 року сім`ї ОСОБА_3 була надана інша квартира, що по АДРЕСА_2 , в яку вони переселилися та мали змогу туди перенести свої речі. За час перебування позивачів за межами України, адміністрація ліцею у невстановленому законом порядку відкрила квартиру АДРЕСА_1 , описала, перенесла їхнє майно та зберігала в неналежних умовах у приміщенні, яке не відповідало санітарно гігієнічним нормам, що призвело до пошкодження речей. Тому суд дійшов до висновку, що слід стягнути вартість майна, визначеного експертизою - 6849,05 гривень.

З приводу вищевказаного проникнення у квартиру, ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01 лютого 2022 року встановлено, що 03.11.2021 року, на підставі ухвали слідчого судді Гусятинського районного суду Тернопільській області від 26.11.2021, якою задоволено скаргу ОСОБА_1 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 186 КК за №0000106 щодо незаконного заволодіння майном ОСОБА_1 групою осіб, внаслідок чого їй завдано шкоду у великих розмірах. Органом досудового розслідування є відділенням поліції №3 (м. Гусятин) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області.

Надалі правову кваліфікацію було змінено на ч. 3 ст. 186 КК України.

26 липня 2023 року слідчим СВ відділення поліції №3 (м.Гусятин) Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області винесено постанову про закриття кримінального провадження за №0000106 від 03.11.2021 року у зв`язку з відсутністю в діях членів комісії Хоростківської міської ради та ДНЗ «Хоростківський професійний сільськогосподарський ліцей» ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.

Ухвалою колегії суддів Тернопільського апеляційного суду від 16 лютого 2014 року скасовано ухвалу слідчого судді Гусятинського районного суду від 05 січня 2024 року. Постановлено нову ухвалу, якою постанову слідчого СВ ВП №3 (м. Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області від 26.07.2023 року про закриття кримінального провадження №0000106 від 03.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, скасовано.

Скасовуючи постанову слідчого, апеляційний суд зазначив, що в заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 вказувала зокрема на те, що в ході розгляду Гусятинським районним судом Тернопільської області цивільної справи було призначено експертизу оцінки вартості її майна. В ході проведення експертизи встановлено, що більша частина більш цінних речей, які зазначені в акті опису майна від 22 лютого 2007 року, в місці їх зберігання в недіючому приміщенні навчального закладу відсутні, про що вказано у висновку експерта від 24 січня 2020 року. З наявного в матеріалах провадження акту опису майна від 22 лютого 2007 року видно, що включений до нього перелік речей складав 114 пунктів. При цьому, у висновку експерта від 24 січня 2020 року №1219/19-22 вказано про відсутність на час проведення ним оцінки майна, зазначеного зокрема в пунктах 1, 20-22, 24-36, 39-42, 44-45, 56, 63, 64, 70, 73-78, 81-83, 87-92, 94-97, 100-103, 105-106, 108-110, 112, 114 акту опису від 22 лютого 2007 року. Під час досудового розслідування слідчим проведено огляд приміщення недіючого корпусу навчального закладу, в одному з приміщень якого виявлено речі, які зазначені в описі майна від 22 лютого 2007 року та у висновку експерта від 24 січня 2020 року. Згідно складеного слідчим протоколу огляду, виявлене майно він зафіксував в описі із 40 пунктів. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що зазначений у постанові слідчого висновок про те, що усе вилучене з квартири ОСОБА_1 майно зберігається у даному приміщенні не підтверджується наведеними в цій постанові та наявними в матеріалах провадження доказами. Таким чином, органом досудового розслідування, в порушення вимог ст.9 КПК України, не було вжито заходів для всебічного і повного дослідження обставин кримінального провадження, надання їм належної правової оцінки у прийнятому слідчим процесуальному рішенні.

26 лютого 20224 року позивач звернулась до Тернопільської обласної прокуратури із заявою про проведення службової перевірки фактів неналежного досудового розслідування. Просила провести заміну процесуального керівництва у даному кримінальному провадженні.

Вказане звернення ОСОБА_1 направлено за належністю до Чортківської окружної прокуратури, що підтверджується листом Тернопільської обласної прокурати від 29 березня 2024 року.

Листом від 29 травня 2024 року Чортківська окружна прокуратура повідомила позивача, що постановою керівника окружної прокуратури від 27 травня 2024 року змінено групу прокурорів у даному кримінальному провадженні і визначено її у складі начальника Гусятинського відділу Чортківської окружної прокуратури Турецького П.С. та прокурора Гусятинського відділу Чортківської окружної прокуратури Собківа А.М. Слідчому в порядку ст. 36 КПК прокурором надано письмові вказівки про проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій.

Постановою першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури від 23 липня 2024 року скасовано постанову керівника Чортківської окружної прокуратури від 19 червня 2024 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на недотримання розумних строків у кримінальному провадженні. Зазначено, що керівником Чортківської окружної прокуратури при винесенні оскаржуваної постанови, не надано оцінку причинам тривалого здійснення досудового розслідування, не зроблено висновок про розумність строків виконання процесуальних дій з метою встановлення осіб, винних у вчиненні тяжкого злочину. Поза увагою залишено той факт, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження скасована апеляційний судом ще 16 лютого 2024 року. Прокурор Турецький П.С. був присутній у судовому засіданні та знав про висновки суду щодо недотримання органом досудового розслідування вимог КПК. Однак, по даний час не забезпечено проведення відповідних слідчих та інших процесуальних дій на виконання даного судового рішення. Також зазначено, що незважаючи на надходження матеріалів кримінального провадження та ухвали апеляційного суду до відділення поліції на початку березня, прокурором лише 29 травня 2024 року надано письмові вказівки про здійснення конкретних слідчих дій, з контролем їх виконання до 05 липня 2024 року. Однак, в матеріалах кримінального провадження, які надійшли в обласну прокуратуру 04 липня 2024 року, відсутні будь-які документи, які б свідчили про проведення слідчим хоча б однієї визначеної слідчої дії, факт надання таких вказівок не може свідчити про дотримання розумних строків під час здійснення досудового розслідування. Не надано оцінки тому факту, що остання слідча дія проведена 06 липня 2023 року.

Постановою в.о. керівника Чортківської окружної прокуратури від 31 липня 2024 року частково задоволено скаргу ОСОБА_1 на недотримання розумних строків під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, визнано порушення розумних строків вчинення слідчих, процесуальних дій, спрямованих на виконання вказівок, наведених в ухвалі суду від 16 лютого 2024 року. В задоволенні решти вимог відмовлено. Прокурором вказано, що з часу винесення ухвали апеляційного суду від 16 лютого 2024 року про скасування постанови слідчого про закриття провадження, належних слідчих чи процесуальних дій спрямованих на її виконання слідчим не вчинено. Органом досудового розслідування не вживались належні заходи щодо виконання вказівок прокурора, наданих в порядку вимог ст. 36 КПК та спрямованих на усунення недоліків, наведених в ухвалі суду. Вказане свідчить про недотримання розумних строків досудового розслідування.

По даний час досудове розслідування кримінального провадження №0000106 за ч. 3 ст. 186 КК України від 03.11.2021 триває.

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Так, статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення обов`язку відшкодувати завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19, від 20 січня 2021 року у справі №686/27885/19.

Відповідно до вимог статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Вимоги статті 2 Конвенції не будуть виконані, якщо захист, який надається національним законодавством, існує лише у теорії. Він також повинен ефективно працювати на практиці, що вимагає оперативного розгляду справи без непотрібних затримок (рішення від 09 квітня 2009 року у справі «Шиліг проти Словенії» (Silih v. Slovenia), заява № 71463/01, п. 195).

Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. The UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; рішення від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням.

ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, ґарантованих статтею 6 Конвенції (рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine), заява № 66561/01). Cуд також постановив, що цей засіб вважатиметься «ефективним», якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення).

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France), заява № 25444/94; рішення від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги неефективністю та надмірною тривалістю здійснення кримінального провадження, в якому вона є потерпілою, внаслідок чого винні особи не притягнуті до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_1 на підтвердження своїх позовних вимог посилалась, зокрема, на те, що досудове розслідування здійснюється неналежно, порушуються розумні строки розслідування, постановою слідчого кримінальне провадження закрито, однак ухвалою апеляційного суду така постанова слідчого скасована. Після повернення матеріалів із апеляційного суду, надання вказівок прокурором, будь-які слідчі дії не здіснюються, що свідчить про неналежність та неефективність досудового розслідування. Прокурором задоволено її скаргу щодо недотримання розумних строків під час досудового розслідування, визнано порушення розумних строків вчинення слідчих, процесуальних дій, спрямованих на виконання вказівок, наведених в ухвалі суду від 16 лютого 2024 року.

Суд зазначає, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine), заява № 29979/04; рішення від 22 листопада 2005 року у справі «Антоненков та інші проти України» (Antonenkov and others v. Ukraine), заява № 14183/02).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про завдання моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування ЄСПЛ виходить із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію. У контексті визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди прикладом може слугувати, зокрема, рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Svanov v. Ukraine), заява № 40450/04, де ЄСПЛ послався на своє рішення від 15 січня 2009 року у справі «Бурдов проти Росії» (№2) (Burdov v. Russia (no. 2), заява № 33509/04, у якому зазначив таке: «Існує обґрунтована й водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди».

Аналогічна позиція викладена у рішенні від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), заява № 67534/01, де ЄСПЛ указав, що моральна шкода завдана самим фактом порушення з боку державного органу.

У відповідності до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу вимог ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що розслідування у даному кримінальному провадженні триває з 03 листопада 2021 року по теперішній час. 26 липня 2023 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка скасована ухвалою суду від 16 лютого 2024 року. При цьому, суд прийшов до переконання про неповноту досудового розслідування, усунення якої потребує виконання слідчих та інших процесуальний дій, спрямованих на збирання та перевірку доказів, поверхневість досудового розслідування, передчасність винесення постанови про закриття без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи. З часу винесення ухвали апеляційного суду від 16 лютого 2024 року належних слідчих чи процесуальних дій спрямованих на виконання слідчим вказівок зазначених в ухвалі суду та письмових вказівок прокурора від 29 травня 2024 року не вчинено. Остання слідча дії вчинена ще 06 липня 2023 року. Вказане свідчить про недотримання розумних строків досудового розслідування.

Вищезазначені обставини справи, відповідачами у судовому засіданні жодним чином не спростовані.

Факт недотримання розумних строків досудового розслідування підтверджується також постановою першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури від 23 липня 2024 року та постановою в.о. керівника Чортківської окружної прокуратури від 31 липня 2024 року, якою частково задоволено скаргу ОСОБА_1 про недотримання розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні.

За встановлених судом обставин надмірної тривалості кримінального провадження, відомості про яке внесені в ЄРДР 03 листопада 2021 року за частиною 5 статті 186 КК України, згодом перекваліфіковані на частину 3 статті 186 КК України, в якому позивач є потерпілою, з урахуванням встановленої судовим рішенням невідповідності дій посадових осіб відповідачів вимогам КПК щодо зобов`язання всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, а від-так їх незаконності, відсутності результатів досудового розслідування понад чотири роки, поза розумним сумнівом негативно впливають на моральний стан позивача, призводячи до її моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, а також необхідністю скасування протиправних постанов слідчих, та завдаючи їй моральної шкоди.

Аналогічний висновок викладено у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року справа № 607/11835/22.

Підставою для відшкодування такої шкоди є неефективність досудового розслідування, потерпілим в якому є позивач, тобто тривале, понад розумним строком кримінальне провадження.

Суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок неефективності досудового розслідування, потерпілим в якому є позивач, тобто тривале, понад розумним строком кримінальне провадження, часткове відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди за втрачене майно у цивільній справі, та із застосуванням принципів розумності та справедливості дійшов висновку про відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 20 000.00 грн, що буде співмірним із перенесеними позивачем моральними стражданнями та відповідає принципу розумності та справедливості.

Доводи ОСОБА_1 про те, що розмір завданої їй моральної шкоди становить 1 200 000 грн суд відхиляє, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Слід зазначити, що у відповідності до вимог статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому виступає відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина першастатті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Враховуючи положення наведених вище норм матеріального права, суд приходить до переконання, що відшкодування моральної шкоди, завданої неефективним розслідуванням в межах кримінального провадження №0000106 від 03 листопада 2021 року, потерпілою в якому є позивач, має бути здійснено за рахунок держави Україна, яку у цій справі представляли компетентні органи.

Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з Державного бюджету України в користь позивача 20 000 грн компенсації моральної шкоди.

Твердження відповідачів про те, що незгода позивача з постановленими рішеннями органу досудового розслідування не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, суд не бере до уваги, оскільки судом встановлено факт надмірної тривалості кримінального провадження №0000106 від 03 листопада 2021 року, спричиненої незаконною бездіяльністю уповноважених осіб.

Суд відхиляє доводи представників відповідачів про недоведеність позивачем наявності усіх складових деліктної відповідальності, оскільки на підставі оцінки наданих сторонами доказів в силу вимог статей 81,83 ЦПК України, судом встановлено факт надмірної тривалості кримінального провадження №0000106 від 03 листопада 2021 року, спричиненої незаконною бездіяльністю уповноважених осіб відповідачів щодо позивача при здійсненні своїх повноважень, що в силу вимог статті 1174 ЦК України, є підставою для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини.

Інші доводи відповідачів та надані ними докази не спростовують презумпції спричинення позивачу моральної шкоди.

Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору, а відповідачами є органи державної влади, позов до яких задоволено частково, в силу вимог статті 141 ЦПК України, судовий збір компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 76-83, 263, 265, 268, 273, 352, 354, Цивільного процесуального кодексу України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Тернопільської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 20 000 (двадцять тисяч) грн компенсації моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса тимчасового місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП- НОМЕР_1 .

Відповідачі:

Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, адреса місцезнаходження: вул. Валова, 11 м. Тернопіль, .

Тернопільська обласна прокуратура, адреса місцезнаходження: вул. Листопадова, 4 м. Тернопіль, .

Повне рішення суду складено 12 травня 2025 року.

Головуюча І.М. Черніцька