ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3278/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Лужецької О.Р.,

при секретарі Григораш Н.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, зміну черговості одержання права на спадкування та усунення від спадкування

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, зміну черговості одержання права на спадкування та усунення від спадкування.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 27.04.1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_6 . Відповідно до свідоцтва про народження, мати ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 після отримання інвалідності у 2019 році мешкала у м. Коростишеві. Вони підтримували близькі родинні стосунки зі свекрухою, а після її хвороби почали проживати разом у м. Коростишеві, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, права та обов`язки. В робочі дні позивачка мешкала у м. Києві, оскільки працювала викладачем в Політехнічному ліцеї НТУУ «КПІ» м. Києва, самостійно утримувала сім`ю, а на вихідні дні поверталася до родини. ОСОБА_7 вже не мала фізичної можливості самостійно поратися по дому, ходити до магазину, аптеки, лікарні, перебувала в безпорадному стані, тому всім цим займалася позивачка та її чоловік, ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік, проте вона, не полишаючи своїх професійних обов`язків продовжила проживати разом із свекрухою однією родиною, доглядала та опікувалася нею, вирішувала всі родинні питання та питання побуту. Стан здоров`я ОСОБА_7 потребував стороннього догляду, тому вона домовилася із доглядальницею, яка доглядала за свекрухою в робочі дні. Після закінчення робочого тижня позивачка поверталася додому в м. Коростишів, де постійно проживала разом із хворою свекрухою та доглядала її. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла. Позивачка організувала та оплатила поховання та поминальний обід.

На даний час приватним нотаріусом КМНО Чмируком О.В. заведено спадкову справу щодо майна померлої ОСОБА_7 за заявою племінниці ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Наявність вищенаведених підстав зумовили звернутися до суду з позовом про зміну черговості спадкування. Крім того, зазначає, що протягом тривалого часу ОСОБА_7 перебувала у безпорадному стані, потребувала стороннього догляду та піклування, проте жоден із відповідачів, знаючи про її стан здоров`я таку допомогу не надавав. Відповідачка, являючись прямою родичкою жодного разу протягом п`яти років не відвідувала її, більшість часу перебувала за кордоном. Оскільки відповідач ухилялися від свого обов`язку надавати допомогу позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 07 червня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_5 , заперечуючи проти позову, посилається на те, що спадкодавець ОСОБА_7 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , а постійно і фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 , а відтак позивачка не проживала постійно разом із спадкодавцем ОСОБА_7 на момент її смерті. Зазначає, що саме син покійної ОСОБА_6 останні п`ять років постійно проживав з матір`ю ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 і сам доглядав свою хвору матір. Відповідачка ОСОБА_5 більшість часу перебувала закордоном на роботі, періодично приїздила в Україну, передавала грошові кошти особисто сину ОСОБА_7 з метою забезпечення гідних умов проживання хворій тітці і не була зобов`язана утримувати іі згідно положень Сімейного кодексу України, оскільки не є членом її сім`ї. Спадкодавець ОСОБА_7 будучи хворою людиною, яка потребувала сторонньої допомоги, отримувала таку допомогу від свого сина ОСОБА_6 , який на протязі п`яти років ніде не працював, проживав разом із матір`ю в м. Коростишів, доглядав її, як член сім`ї, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 не потребувала допомоги саме ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 05 грудня 2024 року залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 18 березня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. Позивач повідомила, що після перенесеного інсульту в 2019 році стан здоров`я ОСОБА_7 погіршився, вона перебувала в безпорадному стані, а тому потребувала сторонньої допомоги. З того часу почали проживати однією сім`єю в м. Коростишів до дня її смерті. Зазначила, що одноособово утримувала сім`ю, працюючи в м. Києві на посаді викладача, а тому не могла залишити роботу та втратити джерело доходів та засіб для існування, тому було прийнято рішення найняти доглядальницю для свекрухи на час її відсутності вдома. Чоловік час від часу знаходився біля матері, але не міг повноцінно здійснювати догляд за нею. Після роботи приїздила до дому кожні вихідні, а за можливості і робочі, забезпечувала догляд за ОСОБА_7 , вела господарство, оплачувала комунальні послуги, мали спільний бюджет. Відповідачі знали про стан здоров`я померлої, але ніякої допомоги не надавали: ОСОБА_5 за п`ять років відвідувала тітку тричі, а ОСОБА_9 інколи приходів в гості, але не допомагав. Зазначає, що взяла на себе відповідальність по догляду за хворою свекрухою, яка перебувала в безпорадному стані. Наполягаючи на веденні спільного бюджету повідомила, що пенсії ОСОБА_7 було недостатньо на покриття всіх витрат, оскільки послуги доглядальниці становили 6 000 грн. на місяць, комунальні витрати - 1 500 грн., а ще витрати на харчування, придбання одягу, лікування.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила суд відмовити, повідомивши, що позивачка постійно проживала та працювала в м. Києві і лише періодично відвідувала ОСОБА_7 . Водночас повідомила про те, що приїздила з-за кордону та передавала грошові кошти сину ОСОБА_10 для тітки, проте скільки разів та як часто не знає.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та просили відмовити. Посилався на те, що ОСОБА_7 купила квартиру в м. Києві, але в ній не проживала, жила в м. Коростишів. Невістка з сином постійно сварилися, оскільки він зловживав алкогольними напоями, тому вона відправила його до матері, щоб вона його доглядала. За комунальні послуги покійна здійснювала оплату сама і сама доглядала за сином. ОСОБА_7 не пересувалась рік, можливо менше.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що з 27.04.1999 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження.

ОСОБА_7 є матір`ю ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 з 01.09.2003 року працює на посаді викладача кафедри гуманітарних наук Політехнічного ліцею НТУУ «КПІ» м. Києва за контрактом.

Згідно свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 належить на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_4 .

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 530 197 від 13.03.2019 ОСОБА_7 встановлена перша група інвалідності, потребувала постійного стороннього догляду.

Згідно Акту №678 обстеження по факту проживання осіб та здійснення догляду від 04.04.2024, складеного депутатом Коростишевської міської ради Підкевичем Е.В. за зверненням ОСОБА_1 за місцем фактичного перебування заявниці за адресою: АДРЕСА_2 здійснено обстеження з метою встановлення факту здійснення догляду, зазначено, що ОСОБА_1 у період з 2019 року по 2024 роки здійснювала догляд за ОСОБА_7 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 , яка відповідно до стану здоров`я не здатна була до самообслуговування та потребувала постійного стороннього догляду.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_5 та квартира АДРЕСА_6 . З заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися племінники спадкодавця - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та позивачка.

Позивачка вважає, що є спадкоємцем четвертої черги, оскільки проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та просить змінити черговість одержання права на спадкування, оскільки піклувалася про ОСОБА_7 , матеріально її забезпечувала, коли та була у безпорадному стані, потребувала стороннього догляду та допомоги.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 14 ЦПК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання осіб сім`єю без наявності інших ознак сім`ї.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність у осіб особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.

Належними та допустимими доказами проживання осіб однією сім`єю відповідно до вимог статей 77-78 ЦПК України є, зокрема: довідки з місця проживання; свідчення свідків; спільні фото, листи ділового та особистого характеру тощо; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що особи вважали себе сім`єю, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Необхідною умовою встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_7 і визнання позивача спадкоємцем ОСОБА_7 є доведеність факту постійного проживання позивача та спадкодавця у одному житловому приміщенні на час відкриття спадщини. При цьому тривалість спільного проживання спадкодавця із спадкоємцем встановлена статтею 1264 ЦК України.

Отже, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За змістом наведеної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 (сусід) повідомив, що давно знає ОСОБА_7 . В 2018 році вона вже була хвора, у неї стався інсульт, не могла вільно пересуватися, потребувала сторонньої допомоги, мала проблеми з пам`ятю, могла забути виключити газ, тому було прийнято рішення знайти доглядальницю. Доглядала ОСОБА_12 , доглядала довго і добре, часто залишалася на ніч. ОСОБА_13 і ОСОБА_14 регулярно приїжджали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Фінансово допомагала ОСОБА_15 сім`я, точніше ОСОБА_16 , оскільки ОСОБА_14 не працював та не мав доходів. ОСОБА_14 ніколи не казав, що їм хтось допомагає. Крім ОСОБА_17 і ОСОБА_18 нікого не бачив. В розмові ОСОБА_7 говорила, що ОСОБА_19 був два рази.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_20 (допомагала ОСОБА_7 , робила масаж), ОСОБА_21 (сусідка позивачки), ОСОБА_22 (родичка померлої), ОСОБА_23 (племінниця, медик) кожен окремо повідомили, що приблизно в 2019 році захворіла ОСОБА_7 , стався інсульт, пам`ять то була, то зникала. ОСОБА_13 приїздила з ОСОБА_24 кожні вихідні, купляли ліки, продукти харчування, спільно проживали та доглядали за ОСОБА_25 , мали спільний побут та бюджет. Вони купили телевізор, холодильник, пральну машину, були як одна родина. ОСОБА_7 не могла самостійно себе обслуговувати, самостійно не могла ходити, потребувала сторонньої допомоги. У неї була сахарна кома, опухали ноги. ОСОБА_13 працювала в м. Києві, тому прийняли рішення найняти доглядальницю. ОСОБА_13 з ОСОБА_24 платили їй гроші. ОСОБА_14 був водієм, в 2012 році його звільнили, він почав випивати. ОСОБА_19 бачили за весь час один чи два рази.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 (доглядальниця ОСОБА_7 ) повідомила, що 4,5 років доглядала за ОСОБА_7 : варила їй їсти, прибирала, прала речі, коли почалася війна залишалася ночувати. Доглядала за нею до кінця її життя. ОСОБА_13 оплачувала її послуги, платила по 5 000 грн. Вона приїздила на кожні вихідні, купляла ліки, продукти харчування, жила разом із свекрухою. ОСОБА_14 приїжджав до матері з ОСОБА_27 . Зловживав алкогольними напоями. ОСОБА_7 самостійно себе не обслуговувала. ОСОБА_28 ніколи не бачила, ОСОБА_19 бачила два рази за чотири роки: перший раз на день народження та перед смертю ОСОБА_7 . Він купив памперси та дав 1 000 грн.

Аналізуючи надані позивачкою докази на підтвердження наявності підстав для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, зміни черговості спадкування, тобто надання їй права спадкувати після померлого на рівні зі спадкоємцями другої черги, суд звертає увагу на наступне.

Про наявність спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 свідчить наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а тому суд погоджується з твердженням позивачки про факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_7 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 .

Медична документація, наявна у матеріалах справи, містить запис про те, що ОСОБА_7 протягом тривалого часу не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

Так з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 530 197 від 13.03.2019 вбачається що ОСОБА_7 встановлена перша група інвалідності, вона потребувала постійного стороннього догляду.

Наявність безпорадного стану, крім того, була також підтверджена допитаними в судовому засіданні свідками - сусідами, доглядальницею, знайомими, які надали переконливі свідчення про перебування померлої протягом тривалого часу в безпорадному стані, проживання позивачки та померлої протягом останніх п`яти років однією родиною, опіку, матеріальне та інше забезпечення, яке надавала невістка своїй свекрусі.

Отже, зібраними у справі доказами підтверджено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , а саме, з 01.02.2019 по 05.02.2024 та встановлено наявність у них взаємних прав та обов`язків, систематичне ведення ними спільного господарства, прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Періодична тимчасова відсутність позивачки за місцем постійного проживання померлої однією сім`єю у зв`язку виконанням нею своїх трудових обов`язків сама по собі не може свідчити про припинення такого проживання, оскільки інші докази свідчать про продовження ведення ними спільного господарства.

Покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_30 суд не бере до уваги, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами.

За таких обставин слід зробити висновок про наявність підстав для встановлення факту постійного проживання однією сім`єю протягом п`яти років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 та зміни черговості у спадкуванні ОСОБА_1 , як спадкоємиці четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_7 та надання їй права на спадкування нарівні зі спадкоємцями другої черги, які своєчасно звернулися із заявою про прийняття спадщини.

Щодо позовної вимоги про усунення відповідачів від права на спадкування слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило ч. 5 ст. 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Отже, суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен становити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій.

У Пленумі Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги Спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги саме від спадкоємця - відповідача, за умови отримання її від інших осіб, чи мав цей спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин:

- ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання;

- перебування спадкодавця в безпорадному стані;

- потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі №676/6852/17 (провадження № 61-17477св19),від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 205/5168/18 (провадження № 61-18878св19), від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц, які згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин.

Разом з тим, позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів, які б давали законні підстави для усунення відповідачів від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 .

Стороною позивача в процесі розгляду справи не було надано суду достатніх доказів, які б підтверджували доводи про те, що спадкодавець ОСОБА_7 через похилий вік та тяжку хворобу потребувала допомоги саме від своїх племінників ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , а останні могли надавати таку допомогу, але свідомо та умисно ухилялась від її надання.

За таких обставин позовні вимоги про усунення від права на спадкування ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки є не доведеними в судовому засіданні.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, зміну черговості одержання права на спадкування та усунення від спадкування.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягнення витрат понесених позивачем по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 206, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, зміну черговості одержання права на спадкування та усунення від спадкування - задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 однією сім`єю з 01.02.2019 до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Змінити черговість одержання права на спадкування ОСОБА_1 після смерті спадкодавця ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 з четвертої черги спадкування за законом на другу чергу спадкування за законом.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1 211 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1 211 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА