Справа №534/2152/24
Провадження №2/534/619/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року м. Горішні Плавні

Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Морозова В.Ю., за участю секретаря судового засідання Хвіст Т.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також Позивач) звернувся до Комсомольського міського суду Полтавської області (нині - Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області)з позовом до ОСОБА_3 (далі також Відповідач) про визнання батьківства.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що Позивач з 2019 року перебував у фактичних відносинах з Відповідачем, без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дитина ОСОБА_4 . При реєстрації народження ОСОБА_4 запис про батька був зроблений зі слів Відповідача, тобто відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, в якій зазначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Позивач зазначає, що ставиться до ОСОБА_4 , як до сина, спілкується та проводить час разом, купує деякі речі, робить подарунки, регулярно відводить та забираю з дитячого садочку. Також ОСОБА_4 відноситься до Позивача як до батька.

Позивач вказує, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 126 Сімейного кодексу України).

Відповідач відмовляється добровільно, в позасудовому порядку, подавати заяву про реєстрацію Позивача, як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану, через що Позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання батьківства.

Сторони не проживають разом з 2021 року. ОСОБА_4 проживає разом з Відповідачем. Раніше, тривалий час, Відповідач дозволяла бачитись та брати на тривалий час до постійного місця проживання Позивача його сина ОСОБА_4 , що давало змогу тижнями фактично проживати однією сім`єю, протягом тривалого часу, що може бути підтверджено матір`ю, братом, друзями, сусідами та вихователями, які регулярно бачили факт присутності Позивача в дитячому садку.

Нещодавно відносини з Відповідачем суттєво погіршились, що почало проявлятися у погрозах та маніпуляціях зі сторони Відповідача в сторону Позивача, а саме перервано відносини та повне спілкування Позивача з ОСОБА_4 . Також Відповідач зі слів Позивача має намір виїхати за кордон, що в подальшому на думку Позивача призведе до повного розриву його відносин з ОСОБА_4 .

Позивач зазначає, що факт, що ОСОБА_4 є сином Позивача можуть бути підтверджені спільними фотокартками, показами рідних, друзів та вихователів дитячого садка та іншими свідками.

Крім того, батьківство відповідача можуть підтвердити свідки, які добре знають сторони, і товаришували з останніми коли вони перебували у відносинах та коли народився ОСОБА_4 .

В ст.128 Сімейного кодексу України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 134 СК на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу. або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану У країни, та видає нове Свідоцтво про народження.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 встановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Відповідач у судовому засіданні, яке відбулося 07.05.2025 позов визнала, з обставинами, викладеними у заяві, погодилась.

Позивач просив суд: визнати його ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у м. Горішні Плавні, Полтавської області. Зобов`язати Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у м. Горішні Плавні, Полтавської області, зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України та видати нове свідоцтво про народження, змінивши прізвище та по батькові ОСОБА_4 на прізвище та по-батькові « ОСОБА_5 ». У разі відмови Відповідача у твердженні щодо факту народження від Позивача ОСОБА_4 , провести судово-генетичну та судово-імунологічну експертизу з метою підтвердження факту його батьківства ОСОБА_4 .

Позивач, відповідаючи на питання суду, додав до своїх основних пояснень, що бажає, щоб його було визнано біологічним, кровоспорідненим з ОСОБА_6 батьком.

Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 21.01.2025 частково задоволено клопотання Позивача (а.с. 37-39), призначено у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства, судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Полтавського науководослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (36004, Полтавська обл., м. Полтава, пров. Рибальський, буд. 8).

На вирішення експертизи поставлено наступні питання: чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ? Та чи являється ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ?

Ухвалою суду від 07.04.2025 поновлено провадження у цій справі, оскільки повернуто матеріали справи у зв`язку з неможливістю проведення судової експертизи.

Ухвалою суду від 22.04.2025 замінено у цій справі третю особу Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Встановлені судом фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Між сторонами у цій справі виникли спірні правовідносини щодо визнання батьківства.

Позивач і Відповідач з 2019 року не перебували у фактичних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них не народилась дитина ОСОБА_4 . Шлюб не зареєстровано між ними, разом ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не проживали.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при реєстрації народження ОСОБА_4 не зроблений запис про батька зі слів Відповідача.

Позивач не спілкується із сином, не проводить з ним час разом, не купує деякі речі, не робить подарунки, не відводить і не заводить регулярно до дитячого садка.

Не встановлено, що Позивач з Відповідачем не проживають разом з 2021 року. ОСОБА_4 не проживає з Відповідачем. Не встановлено, що раніше протягом тривалого часу.

Не встановлено, що відносини з Відповідачем суттєво погіршились.

Факт, що ОСОБА_4 є сином Позивача не доведено і судом не встановлено.

Оцінка наведених учасниками справи аргументів, норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, доказам у справі у цілому, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, ґрунтуючись на засадах верховенства права, законності і обґрунтованості судового рішення, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Абзац 1 частини 2 цієї статті передбачає, що ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За ч. 2 цієї статті предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 3 вказаної статті сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частина 4 зазначеної статті вказує, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Стаття 78 ЦПК України регламентує допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частина 2 цієї статті передбачає питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок доказування і подання доказів регламентує стаття 81 ЦПК України таким чином:

1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

2. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.

У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави позивач зобов`язаний навести у позові фактичні дані, які підтверджують зв`язок активів з особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та їх необґрунтованість, тобто наявність визначеної частиною другою статті 290 цього Кодексу різниці між вартістю таких активів та законними доходами такої особи. У разі визнання судом достатньої доведеності зазначених фактів на підставі поданих позивачем доказів спростування необґрунтованості активів покладається на відповідача.

У справах про невиконання боржником умов договору оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, якщо таке порушення може мати наслідком припинення права користування земельною ділянкою, що зазначена в аграрній ноті як місце вирощування, збирання, виробництва, переробки, зберігання та/або утримання майбутньої сільськогосподарської продукції, особа, яка передала в користування боржника за аграрною нотою таку земельну ділянку, повинна надати суду докази здійснення нею заходів досудового врегулювання спору, передбачених Законом України "Про аграрні ноти".

3. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, зменшення розміру заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування, що прийняті рішення, вчинені дії є правомірними і не були мотивовані діями позивача чи його близьких осіб щодо здійснення цього повідомлення, покладається на відповідача.

4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Підстави звільнення від доказування (ст. 82 ЦПК України, ч. 1-8) такі:

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників;

- відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку;

- обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування;

- обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом;

- обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені;

- вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою;

- правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду;

- обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи судом.

Правила подання доказів у цивільному процесі такі (ст. 83 ЦПК України):

- сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1);

- позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2);

- відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 3);

- якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4);

- у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. 5);

- у випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин (ч. 6);

- якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів (ч. 7);

- докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8);

- копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (ч. 9);

- докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи (ч. 10);

- у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів (ч. 11).

Процесуальний порядок витребовування доказів визначений ст. 84 ЦПК України.

Так відповідно до частини 1 учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно із ч. 1 ст. 87 ЦПК України суд, який розглядає справу або заяву про забезпечення доказів, в разі виникнення потреби в збиранні доказів за межами його територіальної юрисдикції доручає відповідному суду вчинити певні процесуальні дії.

Відповідно до ч. 2 цієї статті в ухвалі про судове доручення коротко викладається суть справи, що розглядається, зазначаються особи, які беруть у ній участь, обставини, що підлягають з`ясуванню, докази, які повинен зібрати суд, що виконує доручення, зокрема перелік питань, поставлених учасниками справи та судом свідку.

Стаття 89 ЦПК України регламентує оцінку доказів .

Згідно з ч. 1 цієї статті суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За частиною 3 цієї статті суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 4 цієї статті у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони.

Вимоги ч. 1 ст. 126 СК України зводяться того, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Приписи ст. 128 СК України наступні:

За ч. 1 цієї статті за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 цієї статті підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 3 цієї статті позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Частина 4 цієї статті передбачає, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

На підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 СК України (ч. 1 ст. 134 СК України). Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

При зверненні до суду особи, на утриманні якої перебуває дитина і яка не є опікуном (піклувальником), або чоловіка, котрий не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, яка (матір) померла чи оголошена померлою, визнана недієздатною, безвісно відсутньою, позбавлена батьківських прав або не проживає з дитиною не менше шести місяців і не виявляє про неї материнської турботи й піклування, для захисту інтересів дитини до участі у справі необхідно залучити орган опіки та піклування.

Враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, суд вважає, що встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатись об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, навіть у випадку визнання позову про визнання батьківства відповідачем.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові від 19 вересня 2018 року колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 761/10732/16-ц.

Сторони, належним чином були повідомлені про необхідність з`явитися особисто і з дитиною ОСОБА_4 разом двічі (а.с. 44-45), в судовому засіданні Позивач і Відповідач підтвердили ці обставини, проте Відповідачка з дитиною ОСОБА_4 не з`явилась двічі для відібрання зразків букального епітелію у призначені дати, час та місце, мотивуючи поясненнями про зайнятість на роботі.

Тому проведення експертизи № СЕ-19/117-25/1998-БД стало неможливим (а.с. 47).

Суд зауважує, що визнання Відповідачем позову не може бути єдиною беззаперечною підставою для задоволення цього позову.

Посилаючись у позовній заяві на певні докази ані Позивач, ані його представник суду для дослідження їх не надали, не заявляли клопотання витребувати їх, окрім клопотання про призначення і проведення судово-генетичної та судово-імуноголічної експертизи у спосіб та строки, установлені законом, про що викладено вище. А також як докази на підтвердження вимог Позивача надано суду Позивачем та досліджено судом:

-копія паспорта громадянина України ОСОБА_1 , виданий 12.02.2020 органом № 5313 за № 004571933;

-копія довідки, не завіреної належним чином, про присвоєння ОСОБА_1 ідентифікаційного номера НОМЕР_1 ;

-докази сплати судового збору (а.с. 5-6).

Факт батьківства ґрунтується лише на суб`єктивній оцінці сторін.

Отже, у справі відсутні достатні докази обставин, які мають значення для справи і на які Позивач посилається як на підставу своїх вимог.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, згідно зі ст. 19 Конвенції, його забезпеченні дотримання Високими Договірними Сторонами їхніх зобов`язань за Конвенцією та Протоколами до неї. Зокрема, питання помилок щодо фактів та права, які начебто були припущені національним судом, не належить до компетенції Суду доти, доки такі помилки не порушують прав та свобод, що захищаються Конвенцією (див. Garcia Ruiz v. Spain). Більше того, тоді як ст. 6 Конвенції гарантує право на справедливий суд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів чи способу їх оцінки. Це питання регулюється, головним чином, національними законодавством та судами. Суд нагадує, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті ними рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи.

Судові витрати слід покласти на Позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 264-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування третьої особи: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , 36000, Україна, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Соборності, 8.

Відомості, які суд не оголошує щодо учасників справи при оголошенні рішення суду:

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Повне ім`я відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомо, адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ

Повний текст рішення виготовлено 12.05.2025.