Провадження № 2/466/817/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Свірідової В.В.

секретаря Якубів І.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дегтяренко О.О.

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Лазор У.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

01.11.2024 адвокат Дегтяренко О.О., який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить поновити строк позовної давності для звернення до суду, стягнути з відповідача борг по розписці в розмірі 2 900 доларів США, судовий збір та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором позики від 23.02.2020, який був укладений між сторонами у виді розписки. Згідно зазначеного договору позичальник (відповідач) зобов`язався повернути позикодавцю (позивачу) позику у розмірі 2900 доларів США та повернути отриману суму коштів у строк до 23.08.2020. У вказаний строк та до дати подачі позову відповідач зобов`язання щодо повернення грошей не виконав та не повернув позивачу гроші.

Зазначає, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, оскільки такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного суду від 04.07.2018 №14-134цс18.

Окрім того позивач просить поновити строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду. Зазначає, що перебіг строку позовної давності зупиняється на строк дії воєнного стану та на час встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України короновірусу.

Відтак, представник позивача звернувся для захисту до суду за захистом порушеного права позивача. Позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова Свірідової В.В. від 06.11.2024 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання (а.с.23).

Ухвалою суду від 06.11.2024 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у зазначеній вище справі, яка набрала законної сили.(а.с.24-25).

Представник відповідача адвокат Лазор У.М. 02.12.2024 надала суду відзив на позовну заяву, у якій просила відмовити у задоволені позову, у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог та спливом строків позовної давності за договором позики, укладеного між сторонами у виді розписки.

В обґрунтуваннях відзиву зазначила, що посилання представника позивача щодо строків позовної давності у зв`язку із дією карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID19 та на період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, не є безумовними.

Зупинка строків позовної давності застосовується до осіб, що постраждали від військової агресії Російської Федерації та були позбавленні можливості вчасно звернутись за захистом порушених прав. Позивач проживає та зареєстрований на території м. Львова, де бойові дії не велись від початку військової агресії рф і по теперішній час; у складі Сил оборони України позивач не перебуває.

Окрім того зазначає, що в межах строку позовної давності про стягнення заборгованості за договором позики, яка є предметом розгляду справи №466/11021/24, позивач реалізував своє право на захист в межах іншої судової справи №465/4592/22, відповідно мав змогу укладати договір про надання правової допомоги з ОСОБА_3 , а тому посилання позивача та його представника на те, що ним не пропущено строк позовної давності у даній справі через військову агресію рф не знаходять свого підтвердження. Дані обставини свідчать про зловживання процесуальним правом.

На підставі наведеного вище, представник відповідача просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 04.12.2024 витребувано у позивача ОСОБА_1 оригінал розписки від 23.02.2020 року (а.с.54).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 20.03.2025 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду (а.с. 71).

В судовому засіданні представник позивача- адвокат Дегтяренко О.О. позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, надавши аналогічні пояснення, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Лазор У.М. проти задоволення позову заперечила, посилаючись на пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, та з цих підстав просила у задоволенні позову відмовити. Вказала на недоведеність позивачем переривання перебігу позовної давності відповідачем.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 23.02.2020 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, що підтверджується розпискою, згідно якої відповідач зобов`язався повернути позивачу борг в сумі 2900 доларів США в строк до 23.08.2020р . (а.с.67-68).

У вказаний строк та до теперішнього часу відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошей не виконав.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору позики укладеного між сторонами у виді розписки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частини перша, четверта статті 545 ЦК України).

Отже, статтею 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що незважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку (постанова Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18)).

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6- 996цс17 і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано оригінал розписки від 23.02.2020, відповідно до якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику у сумі 2 900 доларів США , яку зобов`язується повернути в строк до 23.08.2020(а.с.68).

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

На час звернення до суду та розгляду справи у суді оригінал розписки про надання відповідачу коштів перебував у позивача.

Наданий позивачем оригінал розписки міститься у матеріалах справи та був досліджений у судовому засіданні.(а.с.67-68).

Факт написання розписки та наявність на такій розписці підпису, відповідачем не оспорювався. Проте, представник відповідача зазначала наступне: «..між нами в усному порядку відбулось взаємозарахування. Назар забрав частину коштів у якості погашення заборгованості за розпискою. Сказав, що розписку знищить, а борг вважає повернутим..».

Підтвердження даного факту є поведінка позивача, що проявилась у не зверненні до суду з 24 серпня 2020 року за стягненням боргу у судовому порядку. Відповідач вважає, що таким чином позивач намагається вирішити свої фінансові проблеми та збагатись за рахунок повторного стягнення боргу у сумі 2 900,00 доларів США.

Як зазначалось представник відповідача раніше, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення із позовною заявою до суду.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Строк позовної давності становить 3 (три) роки та відраховувався з 24.08.2020 до 23.08.2023. Позивач звернувся до суду 01.11.2024 року (а.с.1)

Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Перебіг позовної давності, відповідно до статті 264 ЦК України, переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку.

Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Така ж позиція викладена у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Постановою Верховного суду від 26.06.2024 у справі № 644/6794/21 встановлено, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості вчинити процесуальну дію у встановлені строки не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків

Посилання представника позивача на зупинки строків позовної давності у зв`язку із дією карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID19 та на період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, не є безумовними.

Зупинення строків позовної давності були спрямовані на захист прав осіб, які були позбавленні можливості реалізувати своє право на захист в межах встановлених строків позовної давності у зв`язку із перебуванням на лікуванні через коронавірусну хворобу COVID-19 та/або реабілітацією після перенесення даної хвороби. Стосовно воєнного стону, то зупинка строків позовної давності зумовлена військовою агресією Російської Федерації проти України, оскільки люди, які втратили житло, перебувають на тимчасово окупованій території, примусово переміщені, депортовані, перебувають у полоні, знаходять у безпосередній близькості до лінії бойових зіткнень, перебувають у складі Сил оборони України тощо. Тобто, зупинка строків позовної давності застосовується до осіб, що постраждали від військової агресії Російської Федерації та були позбавленні можливості вчасно звернутись за захистом порушених прав.

Позивач проживає та зареєстрований на території м. Львова, де бойові дії не велись від початку військової агресії рф і по теперішній час; у складі Сил оборони України позивач не перебуває.

Згідно інформації з сайту «Судова влада України» позивач є стороною судової справи 465/4592/22 відповідачем, ОСОБА_3 представляє інтереси у даній справі

Згідно матеріалів судової справи 465/4592/22, ОСОБА_1 через свого представника Дегтяренка О.О., реалізував право на захист 24.04.2023, шляхом подання клопотання про витребування доказів у межах даної справи. Тобто в межах строку позовної давності про стягнення заборгованості за усним договором позики, яка є предметом розгляду справи № 466/11021/24, позивач реалізовував своє право на захист в межах іншої судової справи, мав змогу укладати договір про надання правової допомоги з ОСОБА_3 , а тому посилання позивача та його представника на те, що ним не пропущено строк позовної давності у даній справі через військову агресію рф не знаходять свого підтвердження. Дані обставини свідчать про зловживання процесуальним правом.

У Постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 у справі №201/13756/16-ц вказано, що зважаючи на те, що пропуск строку позовної давності є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, то обов`язковому з`ясуванню підлягає момент, коли особа позивача довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

У постанові Верховного Суду від 13 березня 2023 в справі № 554/9126/20 вказано, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абзац перший ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Таким чином, суд застосовує позовну давність до вимог позивача, що є підставою для відмови у позові, оскільки стороною відповідача заявлено про це до винесення рішення, а під час розгляду справи не було підтверджено поважності причин пропущення позивачем позовної давності.

Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Стосовно витрат, які планує понести сторона відповідача, то згідно вимог ст. 259 ЦПК України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 10,13,12,76-81,141,259,263-265,268,354,355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

в задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 23.02.2020 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення складено та проголошено 14.05.2025.

Суддя В. В. Свірідова