Провадження № 22-ц/4808/676/25
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої (судді-доповідача) Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Руда Христина Дмитрівна, на рішення Івано-Франківського міського суду від 11 березня 2025 року, у складі судді Атаманюка Б.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2017 року у справі № 344/11683/17 шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на проживання з матір`ю.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі № 344/9743/17 від 06 вересня 2017 року ухвалено стягувати аліменти з ОСОБА_1 на неповнолітню дитину, та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 28 липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 200 гривень щомісячно, починаючи з 28 липня 2017 року та до досягнення дитиною трьох років. Також, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі № 344/11857/19 від 17 вересня 2019 року збільшено розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ухвалено стягувати аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка зазначала, що окрім стягуваних аліментів, відповідач не надає жодних додаткових коштів на утримання сина та не бере участі у житті дитини. Син потребує систематичного лікування та оздоровлення. Так, сину сторін було діагностовано хронічний назофарингіт, гіпертрофію аденоїда 3 ст.

Стан здоров`я дитини погіршувався у зв`язку із вказаними хворобами. За результатами консультації «Центру інноваційної медицини та лазерної хірургії» в м. Чернівці, ОСОБА_3 проведено ряд обстежень та здійснено операцію плазменна аденотомія. Позивачка понесла додаткові витрати у зв`язку з лікуванням дитини, що підтверджуються доказами.

Також, протягом 2022-2024 років, ОСОБА_4 було проведено стоматологічне лікування, що підтверджується актами виконаних робіт та фіскальними чеками, та встановлено апарат для розширення ОСОБА_5 .

Позивачка вказувала, що аліментів та доходів бракує для лікування та утримання сина. Просила суд стягнути із відповідача на її користь додаткові витрати у розмірі 39 179,50 грн на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також просила проводити стягнення додаткових витрат на утримання сина у сумі 2000,00 грн щомісяця з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 березня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину у розмірі 38 756 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у дохід державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України) в розмірі 1211 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Руда Х.Д. подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Вважає, що при визначенні частки додаткових витрат судом не було враховано майновий стан відповідача, а також стан його здоров`я, зокрема те, що відповідач є особою з інвалідністю III групи внаслідок війни.

Так, довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 478632 підтверджується, що ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з отриманою травмою, яка пов`язана із захистом Батьківщини. Посвідченням серії НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_1 являється ветераном війни з 26.06.2024 року.

Через проблеми зі здоров`ям відповідач деякий час не працював, а його щомісячним доходом була пенсія в розмірі 17 000,00 гривень. З 21.01.2025 року відповідач проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 . У зв`язку з перенесеним пораненням під час захисту Батьківщини відповідач неодноразово проходив лікування, що підтверджується виписками, консультативними висновками та результатами обстежень, які містяться в матеріалах справи. У зв`язку з тим, що відповідач перебуває у незадовільному матеріальному становищі, є особою з інвалідністю, він об`єктивно не може сплатити додаткові витрати у встановленому судом розмірі.

Зазначає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не врахував той факт, що лікування дитини у приватних лікувальних закладах не було погоджено із батьком дитини, не доводилося до його відома, а зазначені процедури могли бути проведені у відповідних комунальних закладах охорони здоров`я безкоштовно та на належному рівні. Витрати на відвідування приватної стоматологічної клініки не є тими додатковими витратами, які викликані особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України. Ці витрати були понесені з власної ініціативи позивачки, без погодження та повідомлення батька дитини.

Вважає, що суд безпідставно відніс до додаткових витрат встановлення дитині апарату для розширення ОСОБА_5 на суму 7600,00 грн, однак позивачкою не доведено доцільність та необхідність встановлення цього апарату дитині (відсутня, до прикладу, рекомендація лікаря щодо встановлення цього апарату). Тому ця сума не підлягає включенню до додаткових витрат на утримання дитини і не підлягає стягненню з відповідача

Судом першої інстанції не було враховано, що відповідач щомісячно сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у суттєвому розмірі, що повною мірою було достатнім для забезпечення всіх потреб дитини. Вважає безпідставним стягнення 1/2 додаткових витрат на утримання дитини.

Зазначає, що у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів. Станом на 01.02.2025 наявна переплата зі сплати аліментів у розмірі 40 396,56 гривень. Тому фактично відповідач вже компенсував витрачені позивачкою кошти, понесені на додаткові витрати.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.04.2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21).

Вважає, що позивачка не вкладала свою частку в утримання сина, оскільки розмір сплачених відповідачем аліментів повністю покривав всі витрати на утримання сина та його додаткові витрати. Відповідач сумлінно виконує своє батьківські обов`язки щодо утримання сина та готовий сплатити 1/6 додаткових витрат на утримання сина в розмірі 12 918,66 грн.

Просить рішення суду змінити та зменшити стягнуту суму додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 12 918,66 грн, а також стягнути з позивачки судові витрати.

Позивачка ОСОБА_2 правом на подачу відзиву не скористалася.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).

Малозначними є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи категорію справи та ціну позову в даній справі, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження,

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою ОСОБА_2 доведено факт понесення нею додаткових витрат на лікування сина ОСОБА_6 у розмірі 77 512 грн, виходячи з принципу рівності обов`язків обох батьків в утриманні дитини, 1/2 частину розміру витрат (38 756 грн) слід стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі № 344/9743/17 від 06 вересня 2017 року ухвалено стягувати аліменти з ОСОБА_1 на неповнолітню дитину, та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 28 липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 200 гривень щомісячно, починаючи з 28 липня 2017 року та до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі № 344/11857/19 від 17 вересня 2019 року збільшено розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ухвалено стягувати з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку сплати аліментів за 2024 рік відповідач ОСОБА_1 сплатив аліменти у загальній сумі 204 732,60 грн. Аліменти у січні 2025 року становили 4376,50 грн.

Відповідно до консультативних висновків спеціаліста клініки «Центр слуху» (м. Івано-Франківськ, вул. Гетьмана Мазепи, 133) - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було діагностовано: «гіпертрофію аденоїдної тканини», дата візиту: 26.05.2023. Діагноз: Хронічний назофарингіт. Гіпертрофія аденоїда 3 ст.; 15.06.2023, Діагноз: Хронічний назофарингіт. Гіпертрофія аденоїда 3 ст.; 05.09.2023 Діагноз: Хронічний назофарингіт. Гіпертрофія аденоїда 3 ст.

Згідно із заключенням «Центру інноваційної медицини та лазерної хірургії» ( м. Чернівці, вул. Головна, 227/а) від 30.10.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було діагностовано: гіпертрофія аденоїдної тканини.

Відповідно до медичної виписки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було проведено ендоскопічну плазменну аденотомію.

Також судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є особою з інвалідністю 3 групи внаслідок війни.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

Системний аналіз зазначених норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, чи то страждає на тяжку хворобу.

Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662 св 18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858 св 18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458 св 19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663 св 21).

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року за № 3» роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину пов`язані із лікуванням захворювання сина сторін (хронічний назофарингіт та гіпертрофія аденоїда 3 ст.) та стоматологічне лікування.

На підтвердження понесення додаткових витрат на лікування пов`язаних із лікуванням захворювання сина сторін (хронічний назофарингіт та гіпертрофія аденоїда 3 ст.), проведенням діагностики та оперативного втручання дитини позивачкою надано копії квитанцій про проведення обстежень ОСОБА_3 , вартість яких становить 3160,00 грн; про проведення операції ОСОБА_3 (плазменна аденотомія) вартість 8000,00грн; розхідні матеріали на операцію, вартість 12000,00 грн; операційна насадка, вартість: 10000,00 грн, а всього на загальну суму 33 160 грн.

Також до додаткових витрат на дитину судом віднесено витрати на стоматологічне лікування сина сторін, які підтверджені актами виконаних робіт від 06.05.2022 на суму 21860.00 грн, від 12.09.2023 на суму 737.00 грн, від 15.09.2023 на суму 2 104.00 грн, від 21.09.2023 на суму 1115.00 грн, від 26.09.2023на суму 3536.00 грн, ЗD рентгенапми ротової порожнини від 31.08.2024 на суму 500.00 грн, фіскальними чеками про лікування глибокого карієсу від 06.09.2024 на суму 2000.00 грн, лікування середнього карієсу від 16.09.2024 на суму 1500.00 грн, лікування глибокого карієсу від 05.09.2024 на суму 2 000.00 грн; видалення зуба від 27.09.2024 на суму 700 грн, видалення зуба від 07.10.2024 на суму 700 грн та встановлення апарату для розширення ОСОБА_5 від 31.10.2024 на суму 7600.00 грн, а всього на загальну суму 44 352 грн.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції інстанцій про те, що позивачкою належними та допустимими доказами доведено, що заявлені нею до стягнення додаткові витрати на утримання сина викликані особливими обставинами, які зумовлені необхідністю платного лікування дитини.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доводи сторони відповідача про те, що понесені витрати не були погоджені з батьком, не можуть бути прийняті в якості підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки така норма не має імперативного характеру, вказані обставини не впливають на висновки суду щодо обов`язку батька брати участь у додаткових витратах на дитину в частині оперативного втручання та стоматологічного лікування, яке було необхідним для нього.

Також не на заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, про те, що син сторін міг отримати лікування безкоштовно, оскільки відповідних доказів на підтвердження надання безкоштовно вказаних видів лікування відповідачем не надано.

Разом з тим, відповідач не спростував належними та допустимими доказами відсутність необхідності у проведеному лікуванні та доцільності здійснення позивачкою відповідних заходів, спрямованих на лікування дитини.

Виходячи з того, що сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що аліменти, які сплачує відповідач, є достатнім для лікування сина та забезпечує гідний рівень життя дитини, умови для його духовного та фізичного розвитку.

Судом першої інстанції обґрунтовано враховано те, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи внаслідок війни. Разом з тим, стороною відповідача до суду не надано беззаперечних доказів того, що останній не в змозі сплатити половину вартості понесених позивачкою додаткових витрат на лікування дитини, та доказів, що підтверджують дійсний майновий стан відповідача.

Доводи апеляційної скарги за своїм змістом та суттю загалом є запереченнями проти позову ОСОБА_2 , які судом першої інстанції враховано, і зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на обставини, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилання на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.

За викладених обставин, суд першої інстанції встановивши, що позивачкою ОСОБА_2 доведено факт понесення нею додаткових витрат на лікування сина ОСОБА_3 у розмірі 77 512 грн, зробив правильний висновок про часткове задоволення позовних вимог та стягнення 1/2 частину розміру таких додаткових витрат на користь позивачки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом України у постанові від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20 (провадження № 61-8815св21) є необґрунтованими, з огляду на те, що правові висновки щодо застосування норми права, що викладені у постановах Верховного Суду, на які заявник посилалася у апеляційній скарзі, зроблені судами за інших фактичних обставин.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Руда Христина Дмитрівна, залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 11 березня 2025 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський