Справа № 703/3410/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Тимошенко Д.А.

за участі:

заявниці ОСОБА_1

представника заявниці ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління національної поліції в Донецькій області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою в якій просить суд встановити факт її спільного проживання разом із ОСОБА_3 , як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в період з 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява мотивована тим, що з травня 2005 року вона почала проживати разом із ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. На початку 2015 року в м. Вуглегірськ Донецької області де вони спільно проживали почались бойові дії та в зв`язку з цим вони переїхали до смт. Нікольське Донецької області. В цьому населеному пункті вони придбали будинок, який зареєстрований на неї де і проживали разом із чоловіком, вели спільний бюджет, тобто проживали як чоловік та дружина. Після повномасштабного вторгнення вони переїхали з Донецької області у Черкаську область в с. Сунки де вона зареєструвалась як ВПО. Чоловік потім переїхав знову до м. Мирноград Донецької області, оскільки перебував на службі. Вказує, що час від часу їздила до нього в м. Мирноград та 8 березня 2024 року коли вона перебувала там то пізно ввечері їй повідомили про те, що її чоловік загинув під час виконання службових обов`язків. Після смерті чоловіка вона звернулась до Головного управління національної поліції в Донецькій області з приводу одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю чоловіка. Їй була надана відповідь про те, що до членів сімей загиблих осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги належать жінка, з якою загибла особа проживали разом однією сім`єю, але не перебували у шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

В зв`язку з цим, вона змушена звернутись до суду із даною заявою. Просила суд встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_3 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 21 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 пояснила, що вона в 2004 році познайомилась з ОСОБА_3 та з травня 2005 року почала з ним проживати в м. Вуглегірськ Донецької області. На початку 2015 року вона разом з ОСОБА_4 переїхала до смт. Нікольське Донецької області де придбали будинок, який зареєстровано за нею. Після повномасштабного вторгнення РФ вона з чоловіком переїхала в с. Сунки Черкаської області де вона зареєструвалась як ВПО, а чоловік потім повернувся на службу в м. Мирноград Донецької області. Вказала, що час від часу вона їздила до чоловіка в м. Мирноград де він проживав у період коли не перебував на службі. 08 березня 2024 року вона перебувала в м. Мирноград та їй повідомили про те, що ОСОБА_4 загинув під час виконання службових обов`язків. Вказала суду на те, що встановлення факту спільного проживання їй необхідне з метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 .

Представник заявниці, адвокат Тарасова Т.С. в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 проживала разом як чоловік та дружина з ОСОБА_3 , мали спільний бюджет, займались благоустроєм їх житла, що на її думку підтверджується довідкою виданою Нікольською сільською радою. Головне управління Національної поліції у Донецькій області не заперечує та не оскаржує право заявниці на отримання одноразової грошової допомоги після смерті ОСОБА_3 , однак заявниці вказано на необхідність надання рішення суду про встановлення відповідного факту. В зв`язку з необхідінстю надання відповідного рішення суду про встановлення факту спільного проживання, просила суд задовольнити вимоги заяви.

Представник заінтересованої особи Головного управління національної поліції в Донецькій області в судове засідання не з`явився. До суду надійшли письмові пояснення щодо позову. Відповідно до вказаних пояснень заінтересована особа зазначає, що взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрації за таким місцем проживання, поясненням свідків, представників житлово експлуатаційної організації. Щодо часу проживання представник заінтересованої особи зазначив, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Крім того зазначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тому представник заінтересованої особи, зазначила, що у разі встановлення судом всіх необхідних обставин та наявності допустимих доказів наданих заявницею, а також показів свідків, Головне управління Національної поліції в Донецькій області не заперечує щодо задоволення заяви ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він не може сказати точних років, можливо з 2002, 2003 чи 2004 року він почав працювати разом із ОСОБА_3 у Вуглегірському відділенні міліції Єнакіївського району, Донецької області. У відділенні поліції працювала техпрацівником мати ОСОБА_6 та саме там вона і познайомилась із ОСОБА_4 . Вказав, що йому відомо про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 придбали разом квартиру в м. Вуглегірськ та машину та він перебував у них в гостях. Пояснив, що у 2014 році він виїхав із м. Вуглегірськ, через окупацію та оселився в с. Сунки Черкаської області. Пізніше якось він зустрів ОСОБА_4 і той попросив його забрати в с. Сунки проживати ОСОБА_6 та він її вивіз до села, а ОСОБА_4 проживав у м. Мирноград Донецької області, оскільки перебував на службі. Інколи ОСОБА_4 приїжджав до села та проживав там разом із ОСОБА_6 . Приїжджав на декілька днів, можливо на тиждень та повертався у м. Мирноград, а ОСОБА_6 залишалась проживати у селі. Вказав суду, що йому відомо про те, що у ОСОБА_4 були рідні, однак вони перейшли на бік російської федерації та через те він припинив спілкування із ними. Вказав, що стосунки у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були хороші, доброзичливі та він вважав, що вони є чоловіком та дружиною.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , оскільки він разом із ОСОБА_4 працював у поліції в м. Єнакієве Донецької області. В 2015 році ОСОБА_4 з ОСОБА_6 та її матір`ю переїхали до смт. Нікольське. Вказав на те, що з 2016 року він мав приятельські стосунки з ОСОБА_4 та йому відомо, що він проживав разом із ОСОБА_6 , як подружжя та інколи він перебував у них в гостях. Після повномасштабного вторгнення ОСОБА_6 виїхала, як пізніше він дізнався в с. Сунки, а ОСОБА_4 проживав в м. Мирноград, оскільки проходив службу в Донецькій області. Вказав і на те, що коли ОСОБА_6 проживала в с Сунки і до неї приїздив ОСОБА_4 , вони проживали як подружжя та він приїздив до них у гості. Зазначив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 були гарною парою та мали добрі стосунки, як чоловік та дружина.

Вислухавши заявницю ОСОБА_1 , представника заявниці, адвоката Тарасову Т.С., заслухавши пояснення свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Заявниця ОСОБА_1 просить суд встановити факт, що вона разом з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13 березня 2024 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Заявниця, як на підтвердження вимог заяви, посилається на те, що нею та ОСОБА_3 було придбано будинок в смт. Нікольське Донецької області, в якому був зареєстрований як ВПО ОСОБА_3 та де вони проживали поки не виїхали в с. Сунки, Черкаської області.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 97054056 від 12 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі продажу від 12 вересня 2017 року є власницею будинку АДРЕСА_1 .

З копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3033 від 20 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 був зареєстрований по АДРЕСА_2 , а з 20 вересня 2017 року фактичним місцем його проживання було АДРЕСА_1 .

Зазначені докази жодним чином не підтверджують факту придбання нерухомого майна спільно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оскільки з зазначеного Витягу від 12 вересня 2017 року, вбачається, що власником будинку є лише ОСОБА_1 .

Сам по собі факт реєстрації ОСОБА_3 , як ВПО в будинковолодінні, належному ОСОБА_1 не може свідчити про те, що нерухоме майно було придбане спільно заявницею та ОСОБА_3 , за їх спільні кошти, в інтересах сім`ї та про факт їх спільного проживання, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 2005 року по 08 березня 2024 року.

Жодних доказів того, що ОСОБА_3 надавав кошти на придбання нерухомого майна заявниці матеріали справи не містять.

В матеріалах справи відсутні також і докази наявності спільного бюджету у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , проведення ними спільних витрат, як на утримання рухомого так і нерухомого майна, так і на сплату комунальних послуг, проведення ремонтних робіт, придбання меблів чи речей домашнього вжитку.

Згідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Представник заявниці, адвокат Тарасова Т.С., як на підставу для задоволення вимог заяви, зазначала, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 . За час спільного проживання заявниці та померлого ОСОБА_3 вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займались благоустроєм їх житла, що на думку представниці підтверджується довідкою із одного із місць проживання, виданою Нікопольською селищною радою у Донецькій області, відповідно до якої заявниця та ОСОБА_3 проживали спільно з 18 січня 2018 року по 24 лютого 2022 року.

Заявниця в заяві зазначає, що після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України вона з чоловіком ОСОБА_3 переїхала з Донецької області в Черкаську область, де вона зареєструвалась як ВПО. Після чого ОСОБА_3 виїхав до зони бойових дій в Донецьку область та вона час від часу їздила до нього в м. Мирноград Донецької області.

З копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05 квітня 2022 року № 7118- вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 , а з 05 квітня 2022 року взята на облік як ВПО по АДРЕСА_3 .

Встановлення факту проживання з особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу можливе лише у випадку доведення позивачем фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, а також інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанови Верховного Суду у справах № 588/350/15, 755/18012/16, 643/6799/17, 369/3338/17).

У постанові від 17 червня 2020 року, справа №755/18012/16, Верховний Суд зробив правовий висновок, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2020 року у справі №588/350/15).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації.

Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17.

Також, слід звернути увагу на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №369/3338/17, де суд вказав, що за приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Отже, необхідно довести належними та допустимими доказами сукупність наступних фактів: ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Конституційний суд України у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» визначає, що членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (абз.5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року).

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23 травня 2020 року у справі №686/8440/16-ц, провадження №61-15699св19).

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц, провадження № 61-38901св18).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Заявниця ОСОБА_1 та її представниця, адвокат Тарасова Т.С. зазначали, що доказом спільного проживання заявниці та ОСОБА_3 , ведення спільного господарства, спільного бюджету, зайняття спільно благоустроєм їх житла підтверджується довідкою із одного із їх місць проживання, яка видана Нікольською селищною радою Донецької області.

Як вбачається з копії довідки виданої Нікопольською селищною радою Донецької області № 1/02/1210/7-24 від 30 липня 2024 року ОСОБА_1 разом із співмешканцем ОСОБА_3 , дійсно проживали без реєстрації та вели спільне домогосподарство на території Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області з 18 січня 2018 року до 24 лютого 2022 року, за адресою: АДРЕСА_1 . Довідка видана для пред`явлення за місцем вимоги. Підстава, на якій було видано вказану довідку, відсутня.

На запит суду Нікольська селищна рада Донецької області повідомила, що відповідно до акту про встановлення факту спільного проживання від 26 липня 2024 року, який складено депутатом Нікольської селищної ради Шевчиковою В.В., встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали без реєстрації та вели спільне господарство по АДРЕСА_1 у період з 18 січня 2018 року до 24 лютого 2022 року та відповідно до зазначеного акту, сільською радою було видано довідку.

З копії акту від 26 липня 2024 року вбачається, що він підписаний свідками сусідами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та депутатом селищної ради Шевчиковою В.В.

Зазначені свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні допитані не були, їх письмові пояснення завірені належним чином, в матеріалах справи відсутні.

Крім того заявниця ОСОБА_1 зазначає, що факт її спільного проживання як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_3 підтверджується деклараціями про майновий стан її чоловіка за 2019 2022 роки, де він вказував, що мешкає в будинку належному їй та зазначав її, як дружину.

В додатках до заяви про встановлення факту заявниця зазначила, що надає USB флеш накопичувач з фото відео файлами та скріншотами декларації.

Однак, оглянувши в судовому засіданні, наданий заявницею флеш накопичувач встановлено, що на ньому відсутня будь яка інформація та будь які дані, фото та відео файли.

Представниця заявниці, адвокат Тарасова Т.С. в судовому засіданні заявила, що вона не бажає надавати до суду доказів, які містились на флеш накопичувачі, перерва в судовому засіданні для їх повторного подання їй не потрібна та просила суд проводити розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 85 ЦПК України письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням.

У порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео-та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Разом із позовною заявою заявниця не подавала докази, а саме копії декларацій про майновий стан ОСОБА_3 , на які вона посилається в заяві у паперових копіях, які є роздруківками із веб-сайту у мережі Інтернет та в яких, на її думку, містяться відомості, на підтвердження викладених у їх заяві обставин.

Суд, за власної ініціативи, оглянув на веб сайті «єдиний державний реєстр декларацій» за пошуком ОСОБА_3 щорічні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Із вказаного державного реєстру вбачається наявність щорічних декларацій ОСОБА_3 за період з 2016 по 2022 рік.

З щорічних декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_3 за 2016, 2017 та 2018 роки, вбачається, що у п. 2.2. «Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування» у суб`єкта декларування не зазначені члени сім`ї.

Заявниця ж зазначає, що в період часу з 2005 року по 08 березня 2024 року вона постійно проживала, як дружина разом із ОСОБА_3 .

Відповідно даними щорічних декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_3 за 2016 та 2017 роки, не підтверджуються пояснення заявниці ОСОБА_1 про її спільне проживання, як дружини без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_3 у вказаний період, оскільки дані про неї, як члена сім`ї у вказаних деклараціях відсутні.

Крім того даними щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_3 за 2018 рік, в якій зазначено, що члени сім`ї в нього відсутні, спростовуються дані, зазначені у довідці Нікольської сільської ради Донецької області, про те, що ОСОБА_3 проживав разом з ОСОБА_1 на території Нікольської селищної ради Маріупольського району з 18 січня 2018 року.

У разі спільного проживання ОСОБА_3 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 в період з 18 січня 2018 року, дана інформація мала б бути відображена у відповідному розділі декларації за 2018 рік. Однак така інформація про члена сім`ї декларанта ОСОБА_3 у декларації відсутня.

З щорічних декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_3 за 2019-2022 роки, дійсно вбачається, що в п. 2.2 «Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування» зазначена особа з якою спільно проживає, але не перебуває у шлюбі суб`єкт декларування ОСОБА_1 .

Однак, суд зазначає, що періодичне спільне проживання заявниці ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї.

Сам по собі факт перебування заявниці ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у близьких стосунках, як зазначили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_5 не може свідчити про те, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали в період з 2005 рок по 08 березня 2024 року однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, оскільки заявниці необхідно було надати до суду докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17.

Показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю у вказаний період, не можуть бути єдиною підставою для задоволення вимог заявниці, оскільки їх пояснення носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю.

Суд звертає увагу і на те, що показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 12 рудня 2019 року справа № 466/3769/16.

Заявниця ОСОБА_1 в заяві зазначила, що про її відносини з померлим ОСОБА_3 , як чоловіка та дружини свідчать фото та відео файли, на яких вони зображені з померлим, з родичами, у сімейному колі, з друзями та на сімейному відпочинку.

Зазначені фото та відеофайли мали бути розміщені на USB флеш накопичувачі доданому до матеріалів заяви. Однак такі файли на ньому відсутні, відповідно в судовому засіданні судом не досліджувались.

Інших доказів на підтвердження спільного проживання, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 2005 року по 08 березня 2024 року заявниця ОСОБА_1 до матеріалів заяви та до суду не надала.

Суд звертає увагу і на те, що навіть за умови встановлення факту спільного проживання, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу заявниці ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_10 в період часу з 2019 року по 2022 рік (дані зазначені у щорічних деклараціях ОСОБА_10 та довідці сільської ради), вказаний факт не призведе до юридичних наслідків, задля яких заявниця звернулась до суду із даною заявою (отримання одноразової грошової допомоги), оскільки встановлення такого факту спільного проживання має бути саме на момент смерті ОСОБА_3 . Однак доказів, які б могли підтвердити такий факт, матеріали справи не містять.

Враховуючи такий тривалий проміжок часу, в період якого заявниця ОСОБА_1 зазначає, що проживала, як дружина разом з ОСОБА_3 (19 років) у заявниці мало б бути достатньо доказів на підтвердження цього факту. Однак суду, окрім копії довідки сільської ради з одного із місць проживання (як зазначає заявниця) та показів двох свідків, нічого не надано. Клопотань про витребування доказів, як заявницею так і її представницею, заявлено не було.

В судовому засіданні заявниця та її представниця не довела факту, що в період з 2005 року по 08 березня 2024 року ОСОБА_1 проживала разом з померлим ОСОБА_3 , як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вела з ним спільне господарство, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; ремонт житла; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Неподання стороною заявниці належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог є підставою для висновку про недоведеність та необґрунтованість вимог заяви, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні заяви було відмовлено, судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст.36, 74 СК України, ст.ст. 4, 12, 19, 77, 81, 141, 268, 272, 273, 293, 315 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління національної поліції в Донецькій області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: В. О. Прилуцький