Провадження № 2/369/1079/25
РІШЕННЯ

Іменем України

15.05.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

секретаря судового засідання Осіпова В.І.

за участі

представника позивача Мясков О.Є.

представника відповідача Сандугей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києвів порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до ОСОБА_1 про зобов`язання до вчинення певних дій, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року представник ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» - Панченко Ю.В. звернувся до суду із зазначеним позовом, на обґрунтування якого зазначав, що в адміністративних межах села Личанка Дмитрівської ОТГ Бучанського району Київської області проходить магістральний газопровід-відвід до газорозподільної станції «Іванків» умовним діаметром - Ду 500 мм, робочий тиск (Ру) - 5.5 МПа, розмір охоронної зони з обох боків від осі газопроводу становить - по 150 метрів. Газопровід є державною власністю та перебуває на балансі ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», що підтверджується відомостями про державне майно від 11.01.2020 форма № 26б(к).

Газопровід «Іванків» Ду 500 мм Ру 5,5 МПа відповідно до п. 2.1. «СНиП 2.05.06-85 Магистральні трубопроводи» відноситься до 1 класу та внесено до Державного реєстру об`єктів підвищеної небезпеки, а його охоронна зона становить 150 метрів з кожної сторони.

Після отримання у користування газопроводів та інших об`єктів газотранспортної системи, при виконання обов`язків, покладених на позивача, під час обстеження охоронної зони газопроводу, працівниками ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» виявлено, що власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:5054 ОСОБА_1 в адміністративних межах с. Личанка Дмитрівської ОТГ Бучанського району Київської області, в охоронній зоні на ділянці газопроводу здійснюється порушення охоронної зони, а саме: збудовано житловий будинок на відстані 102,1 метри від газопроводу та господарські споруди на відстані 104,1 метрів та 96,7 метрів.

Земельна ділянка з кадастровими номерами з кадастровим номером :01:005:5054 належить відповідачу на праві приватної власності, що підтверджується Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки.

Факт порушення відповідачем вимог охоронної зони підтверджується фотографіями земельної ділянки відповідача із зображенням об`єктів, які знаходяться на вказаній земельній ділянці.

Також, представником ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» за участю представника спеціаліста ЖКГ, інфраструктури та екології Бучанської райдержадміністрації , старости округу №2 Личанка складено акт від 31.01.2023, в якому відображено порушення вимог охоронної зони газопроводу на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:5054. Обставини порушення охоронної зони зафіксовані, також, в акті за 2018 рік.

Крім того, порушення вимог статті 22 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів» підтверджується даними топографічного знімання, відображеному у Ситуаційному плані М 1:1000 №013483-ІВ з чітким позначенням: меж охоронної зони на місцевості, а саме: на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:5054, господарські споруди та будинок, а також точна відстань об`єктів порушень магістрального газопроводу-відводу до газорозподільної станції «Іванків».

Так, згідно вказаного Ситуаційного плану земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:5054 перебуває в охоронній зоні магістрального газопроводу-відводу до газорозподільної станції «Іванків», на відстані 102,1 метри від неї збудовано будинок, а на відстані 96,4 м та 104,1 м розміщені господарські споруди.

При чому, з метою запобігання порушення охоронних зон Боярське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів повідомляло органи державної влади, органи місцевого самоврядування та Держгеокадастру про проходження по адміністративній території Києво-Святошинського району Київської області магістральних газопроводів, у тому числі магістрального газопроводу-відводу до ГРС «Іванків».

Крім цього, з метою запобігання порушення охоронних зон, здійснювались публікації оголошень-попереджень про проходження територією Київської області магістральних газопроводів та газопроводів-відводів високого тиску, газорозподільчих станцій, зокрема у виданні газети «Час Київщини» від 08.01.2016 року та від 19.12.2014 року.

Представником позивача зазначено, що відповідно до п.1.6 та п. 1.7 розділу глави IV Правил безпечної експлуатації магістральних газопроводів, затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду 27 січня 2010 року № 11, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 квітня 2010 року за № 292/17587, магістральний газопровід-відвід до ГРС «Іванків» Ду 500 мм Ру 5,5 МПа ідентифікований як об`єкт підвищеної небезпеки. Дані обставини також підтверджуються листом Головного управління Держпраці у Київській області від 26.03.2020 № 54/1/20/866 про реєстрацію газопроводу в Державному реєстрі об`єктів підвищеної небезпеки.

Будівництво відповідачем на земельній ділянці в охоронній зоні магістрального газопроводу-відводу до ГРС «Іванків» є небезпечним для цілісності та безпечності експлуатації газопроводу, небезпечним для оточуючих людей та населення, навколишнього середовища та екологічної безпеки, особливо в опалювальний період, а також є порушенням вимог ч. 4 ст. 22 Закону України «Про правовий режим земель охоронних магістральних трубопроводів».

Враховуючи викладене, просив суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути загрозу магістральному газопроводу-відводу до газорозподільчої станції «Іванків» Ду 500 мм Ру 5,5 МПа шляхом невідкладного демонтажу господарських споруд та будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:5054, а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Від представника відповідача Васильченко В.А. подав до суду відзив на позовну заяву. Зазначив, що відповідач є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:5054. Так, 20.07.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу спільно придбали земельну ділянку площею 0,1520 га з кадастровим номером 322244601:01:005:0047, 16.10.2015 між співвласника було укладено договір поділу нерухомого майна, в результаті якого ОСОБА_1 набув право власності на утворену в результаті поділу земельну ділянку площею 0,0760 га з кадастровим номером :01:005:5054. На вказаній земельній ділянці розміщений житловий будинок, загальною площею 86,3 кв.м., в якому проживає відповідач разом з сім`єю: дружиною та двома малолітніми дітьми. Право власності на житловий будинок було зареєстровано у встановленому порядку, а отже фактично державною визнано право власності на вказаний житловий будинок. Зазначає, також, що відповідачу не було відомо про наявність обмежень щодо забудови земельної ділянки. Так, при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки відповідач отримував витяг з Державного земельного кадастру від 16.07.2015 року, з якого вбачається, що земельна ділянка зареєстрована 05.01.2012 року, а відомості щодо обмеження у її використанні не зареєстровані. Таким чином, в Державному земельному кадастрі щодо даної земельної ділянки відсутня інформація про наявність будь-яких обмежень щодо її використання, оскільки позивач не вжив жодних дій для внесення цієї інформації до Державного земельного кадастру.

Також, у відзиві зазначається, що збудований житловий будинок є єдиним житлом відповідача та його сім`ї, що підтверджується інформацією з ДРРП, а задоволення позовної вимоги фактично призведе до позбавлення їх права на єдине житло та зробить їх безхатьками.

З врахуванням викладених обставин просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В свою чергу, від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що зважаючи на те, що відповідач 20.07.2015 року отримав право власності на земельну ділянку в результаті поділу більшої земельної ділянки та 22.06.2021 року зареєстрував право власності на житловий будинок, що розташований на даній житловій ділянці, тому це підтверджує фаут обізнаності відповідача про наявність обмежень, що діяли в охоронній зоні МГВ до ГРС «Іванків».

Також, зазначає, що обмеження у використанні земельних ділянок в охоронній зоні магістральних газопроводів встановлені Законом України «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів», а саме: статтею 11, таким чином ці обмеження діють з дня набрання чинності вказаним законом з 25.03.2011 року. Також, позивач зазначає, що перехід права власності чи користування земельною ділянкою не є підставою для припинення дії обмежень на використання земельної ділянки в межах охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів. Тобто, обмеження у використанні земельної ділянки, яка належить відповідачу набули чинності з 25.03.2011 року і такі обмеження не потребують додаткової реєстрації в Державному земельному кадастр, оскільки вони встановлені безпосередньо законом. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив позов задоволити.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно акту приймання в експлуатацію газопроводу-відводу від 30.09.1986, а також акту приймання-передачі державного майна, що використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.01.2020 від AT «Укртрансгаз» до ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» підтверджується право користування позивачем магістральним газопроводом-відводом до ГРС «Іванків» умовним діаметром - 500 мм, робочим тиском - 5,5 МПа та його знаходження на балансі ТОВ «Оператор газотранспортної системи України».

18.09.2019 постановою Кабінету Міністрів України №840 «Про відокремлення діяльності з транспортування природного газу та забезпечення діяльності оператора газотранспортної системи» затверджено план заходів з виконання вимог щодо відокремлення і незалежності оператора газотранспортної системи.

Згідно з п. 6 Плану Мінфіну, Мінекоенерго (Міненерговугілля), Мінекономіки, Фонд державного майна, НАК «Нафтогаз України», AT «Магістральні газопроводи України», AT «Укртрансгаз», ТОВ «Оператор ГТС України» зобов`язані забезпечити на підставі договору про передачу на праві господарського відання майна, що перебуває в державній власності та використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, укладеного між Мінфіном та ТОВ «Оператор ГТС України», передачу з 1 січня 2020 року, але не раніше дати набрання чинності законом щодо внесення змін до деяких законів у зв`язку з відокремленням діяльності з транспортування природного газу, в управління ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» безвідклично строком на 15 років на праві господарського відання майна, що перебуває в державній власності та використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, балансовою вартістю, яка визначена станом на дату передачі за даними бухгалтерського обліку AT «Укртрансгаз», шляхом підписання акту приймання-передачі майна уповноваженими представниками AT «Укртрансгаз» та ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» за погодженням з НАК «Нафтогаз України», Фондом державного майна, Мінекоенерго (Міненерговугіллям), Мінфіном та Мінекономіки.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2019 № 942 «Про деякі питання управління майном, що перебуває в державній власності та використовується для забезпечення транспортування природного газу магістральними газопроводами» затверджено порядок передачі на праві господарського відання об`єктів права державної власності, що використовуються у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами та умови договору про передачу на праві господарського відання державного майна, що перебуває в державній власності та використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Таким чином, ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» отримало від AT «Укртрансгаз» вказані об`єкти газотранспортної системи, і є підприємством, яке несе повну відповідальність перед державою, за магістральні газопроводи, в тому числі, за газопровід-відвід до ГРС «Іванків» Ду - 500 мм, Ру - 5,5 МПа.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.12.2019 за № 3011 «Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» було прийнято рішення про видачу ліцензії на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу ТОВ «Оператор газотранспортної системи України».

Відтак, ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» здійснює експлуатацію магістральних газопроводів, отриманих на праві господарського відання в державі та забезпечує транспортування і транзит газу за міждержавними угодами.

Також, судом встановлено, що 20.07.2015 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу, відповідно до якого ОСОБА_1 набув право власності на частку земельної ділянки площею 0,1520 га з кадастровим номером :01:005:0047, що розташована по АДРЕСА_1 .

В результаті укладення договору поділу нерухомого майна від 16.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Чемериською Н.В. було здійснено поділ земельної ділянки площею 0,1520 га з кадастровим номером :01:005:0047 між співвласниками, в результаті якого ОСОБА_1 набув право власності на за утворену в результаті поділу земельну ділянку площею 0,076 га з кадастровим номером :01:005:5054, що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.06.2016.

Відповідно до довідки Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 24.09.2020 року за №402 земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:5054 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з технічного паспорту та довідки про показники об`єкта нерухомого майна від 12.05.2021 за №516 садибний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,3 кв.м., житловою площею 10,9 кв.м. побудований господарчим способом до 05.08.1992 року і згідно листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.09.2011 року за №40-12-2409 не відноситься до категорії самочинного будівництва та не потребує прийняття в експлуатацію.

На підставі довідки про показники об`єкта нерухомого майна від 12.05.2021 за №516 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вищевказаний житловий будинок.

Так, згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 321 ЦК України, встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 65 Земельного кодексу України порядок використання земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом.

Згідно частини першої статті 67 Земельного кодексу України до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об`єктів транспорту.

Згідно з частинами першою, другою статті 73 Земельного кодексу України до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, надані під наземні та надземні трубопроводи та їх споруди, а також під наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів встановлюються охоронні зони.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 17.02.2011 «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів» охоронна зона об`єктів магістральних трубопроводів - територія, обмежена умовними лініями уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції магістральних трубопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності.

На використання власником або користувачем земельної ділянки чи її частини в межах земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів встановлюються обмеження в обсязі, передбаченому цим Законом. Обмеження на використання земельних ділянок у межах земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів встановлюються і діють з дня введення відповідного об`єкта магістрального трубопроводу в експлуатацію (стаття 8 Закону України від 17.02.2011 «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів»).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Закону України від 17.02.2011 «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів» для забезпечення безпечної експлуатації вздовж об`єктів магістральних газопроводів І класу та прирівняних до них етиленопроводів встановлюються охоронні зони таких розмірів: умовним діаметром до 300 міліметрів - 100 метрів; від 300 міліметрів до 600 міліметрів включно - 150 метрів; від 600 міліметрів до 800 міліметрів включно - 200 метрів; від 800 міліметрів до 1000 міліметрів включно - 250 метрів; від 1000 міліметрів до 1200 міліметрів включно - 300 метрів; від 1200 міліметрів до 1400 міліметрів включно 350 метрів.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 22 Закону України від 17.02.2011 «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів» власники та користувачі земельних ділянок при здійсненні ними господарської та іншої діяльності на землях охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів зобов`язані дотримуватись особливого режиму господарської діяльності та обмежень, які поділяються на загальні обмеження, що діють в охоронних зонах об`єктів магістральних трубопроводів незалежно від зовнішніх зон безпеки, та особливі обмеження, що встановлюються в охоронних зонах об`єктів магістральних трубопроводів залежно від категорії зони безпеки. До особливих обмежень, що діють у межах охоронних зон об`єктів магістральних газопроводів, етиленопроводів, належить заборона будувати житлові будинки, виробничі чи інші будівля та споруди, господарські будівлі.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших принципів змагальності у цивільному процесі.

Згідно з процесуальним законом обов`язок доказування підстав позову (обставин) покладається на сторону, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень, а їх недоведеність є підставою для відмови у позові. Водночас відповідачка має довести, що за умови знесення будинку (частини) будинку та огорожі на неї буде покладений надмірний тягар.

Крім цього, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Встановлення охоронних зон уздовж об`єктів магістральних газопроводів та обмежень у використанні власниками таких земель спрямоване на забезпечення належної експлуатації магістральних трубопроводів, запобігання їх ушкодженню та для зменшення можливого негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля в цілому, тому у разі недотримання встановлених обмежень у використанні земель охоронних зон, підприємства магістральних трубопроводів наділені правом звертатися до суду з позовами про усунення порушень правового використання земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів. У зазначеній категорії справ позивачі звільнені від обов`язку доказування можливості настання негативних наслідків.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.07.2021 у справі № 509/3712/16-ц.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2002 року № 1747 затверджено Правила охорони магістральних трубопроводів (далі - Правила).

Відповідно до пункту 8 Правил земельні ділянки, розташовані у межах охоронних зон, не вилучаються у їх власників і користувачів (далі - землекористувачі), а використовуються з обмеженнями, передбаченими цими Правилами, та в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Згідно з пунктом 11 Правил на земельних ділянках, розташованих у межах охоронних зон, забороняється будувати гаражі та автостоянки, садові та дачно-садові споруди.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до статті 1163 ЦК України фізична особа, життю, здоров`ю або майну якої загрожує небезпека, а також юридична особа, майну якої загрожує небезпека, мають право вимагати її усунення від того, хто її створює.

У разі не усунення загрози життю, здоров`ю, майну фізичної особи або майну юридичної особи заінтересована особа має право вимагати: 1) вжиття невідкладних заходів щодо усунення загрози; 2) відшкодування завданої шкоди; 3) заборони діяльності, яка створює загрозу (стаття 1164 ЦК України).

За змістом частин першої та другої статті 111 Земельного кодексу України на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб. Перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 112 Земельного кодексу України охоронні зони створюються уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.

У свою чергу, стаття 73 Земельного кодексу України визначає, що до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, надані під наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також під наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів встановлюються охоронні зони.

Судом встановлено, що умовний діаметр магістрального газопроводу-відводу до ГРС «Іванків» становить 500 мм. Ця обставина свідчить про те, що на підставі п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів» охоронна зона вказаного газопроводу складає 150 метрів з кожної сторони.

З метою запобігання порушення охоронних зон Боярське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів повідомляло органи державної влади, органи місцевого самоврядування та Держгеокадастру про проходження по адміністративній території Києво-Святошинського району Київської області магістральних газопроводів, у тому числі магістрального газопроводу-відводу до ГРС «Іванків».

Крім цього, здійснювались публікації оголошень-попереджень про проходження територією Київської області магістральних газопроводів та газопроводів-відводів високого тиску, газорозподільчих станцій, зокрема у виданні газети «Час Київщини» від 08.01.2016 року та від 19.12.2014 року

Після отримання у користування газопроводів та інших об`єктів газотранспортної системи, при виконання обов`язків, покладених на позивача, під час обстеження охоронної зони газопроводу, працівниками ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» виявлено, що власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:5054 ОСОБА_1 в адміністративних межах с. Личанка Дмитрівської ОТГ Бучанського району Київської області, в охоронній зоні на ділянці газопроводу здійснюється порушення охоронної зони, а саме: збудовано житловий будинок на відстані 102,1 метри від газопроводу та господарські споруди на відстані 104,1 метрів та 96,7 метрів.

Також, представником ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» за участю представника спеціаліста ЖКГ, інфраструктури та екології Бучанської райдержадміністрації , старости округу №2 Личанка складено акт від 31.01.2023, в якому відображено порушення вимог охоронної зони газопроводу на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:5054. Обставини порушення охоронної зони зафіксовані, також, в акті за 2018 рік.

Крім того, порушення вимог статті 22 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів» підтверджується даними топографічного знімання, відображеному у Ситуаційному плані М 1:1000 №013483-ІВ з чітким позначенням: меж охоронної зони на місцевості, а саме: на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:5054, господарські споруди та будинок, а також точна відстань об`єктів порушень магістрального газопроводу-відводу до газорозподільної станції «Іванків».

Так, згідно вказаного Ситуаційного плану земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:5054 перебуває в охоронній зоні магістрального газопроводу-відводу до газорозподільної станції «Іванків», на відстані 102,1 метри від неї збудовано будинок, а на відстані 96,4 м та 104,1 м розміщені господарські споруди.

Разом з цим, Європейський суд з прав людини у справі «Байкін та інші проти Росії», у рішенні від 11.02.2020 року, яка стосувалася загрози знесення будинку, розташованого біля підземного трубопроводу, та виселення мешканців, в якій встановив порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зазначив, що не було доведено, що положення про зони з мінімальними відстанями застосовувалися під час будівництва будинку і на той час мали обов`язковий характер.

Покладення на ОСОБА_1 обов`язку демонтувати будинок та господарські споруди, які знаходяться на належній йому земельній ділянці, є втручанням держави у право відповідача на мирне володіння його майном, а тому таке втручання має бути виправданим, співмірним та відповідати суспільним інтересам.

Як вбачається з положень, на які посилається позивач в обгрунтування своїх вимог, обмеження у використанні земельних ділянок в охоронній зоні магістральних газопроводів встановлені Законом України «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів», а саме: статтею 11, таким чином ці обмеження діють з дня набрання чинності вказаним законом з 25.03.2011 року.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, який позивач просить демонтувати на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:5054 було збудовано до 05.08.1992 року, тобто до набрання чинності обмежень щодо охоронної зони в зоні розміщення газопроводу, а таким чином, суд може прийти до висновку, що положення про зони з мінімальними відстанями охоронних зон під час будівництва будинку не мали обов`язкового характеру.

Крім цього, позивачем не доведено факт обізнаності відповідача або попереднього власника земельної ділянки про обмеження, які застосовуються до земельних ділянок, що розміщені в охоронній зоні саме на момент здійснення початку будівництва.

Так, відповідно до актів обстеження траси магістрального газопроводу від 25.10.2016 року, акту обстеження від 2018 року та акту від 31.01.2023 року вбачається, що на момент обстеження житловий будинок вже був повністю збудований. Крім цього, вказані акти були складені у відсутності відповідача та позивачем не надано доказів повідомлення відповідача про складення таких актів і надання відповідачу можливості надати пояснення щодо обставин, викладених в акті.

В той же час, з інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку вбачається щодо земельної ділянки площею 0,1520 га з кадастровим номером :01:005:0047 та щодо утвореної в результаті поділу земельної ділянки площею 0,076 га з кадастровим номером :01:005:5054 будь-які відомості наявність відомостей щодо обмеження у використанні земельної ділянки, як то - охоронна зона навколо (уздовж) об`єкта транспорту чи будь-які інші відсутня.

Відтак, твердження позивача про обізнаність відповідача про розміщення належної йому земельної ділянки в охоронній зоні та наявність будь-яких обмеження щодо будівництва на початок здійснення будівництва та на момент придбання земельної ділянки у власність гуртуються виключно на припущеннях.

За таких обставин, суд прийшов до висновку що позовна вимога про зобов`язання відповідача усунути загрозу магістральному газопроводу-відводу до ГРС «Іванків» Ду 500мм Ру 5,5 МПа шляхом невідкладного демонтажу господарських будівель та будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:5054 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо інших тверджень сторін по справі, письмових доказів, суд зазначає, що вони, були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 1, 11 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів» керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до ОСОБА_1 про зобов`язання до вчинення певних дій - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 15 травня 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ