ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2025 року м. Кропивницький

справа № 383/94/24

провадження № 22-ц/4809/293/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області (суддя Адаменко І. М.) від 15.10.2024,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

24.01.2024 ОСОБА_1 , від імені якого діяв представник - адвоката Бондаренко Ірину Анатоліївну, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування та повернення сторін договору до первісного стану.

Позов обґрунтовано тим, що позивач з 27.11.1999 він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , їх шлюб розірвано рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21.11.2023 у справі № 383/1736/23. При цьому вони з ОСОБА_3 домовилися про поділ майна, набутого за час спільного проживання в шлюбі, а саме: будинок за адресою: АДРЕСА_1 , всі речі, що знаходяться в будинку, крім індивідуальних, а також кошти, в сумі 10000 доларів США залишаються їхньому сину - ОСОБА_2 ; ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишають за собою право проживати в цьому будинку; автомобіль Renault Duster та речі, які знаходилися в гаражі належатимуть йому.

Автомобіль був проданий, а отримані з продажу кошти використані.

На виконання цих усних домовленостей, 13.12.2023 згаданий будинок та земельну ділянку позивач подарував ОСОБА_2 , Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Трошиною С. А.

Після цього ОСОБА_3 , супереч раніше досягнутій домовленості, пред`явила до нього вимогу щодо вже проданого автомобіля Renault Duster, наполягаючи на тому, щоб він переоформив його на сина.

20.12.2023 ОСОБА_2 подарував частину вказаного вище будинку та частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 .

28.12.2023 відповідачі зняли з реєстрації місця проживання позивача у цьому житловому будинку.

Відповідачі чинять позивачу перешкоди в користуванні будинком, змінили замки на вхідних дверях.

Крім того, 21.12.2023 ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до нього про поділ автомобіля Renault Duster.

Позивач стверджує, що він уклав договір дарування під впливом обману з боку відповідачів, які завідома мали намір заволодіти спільним майном подружжя та неправдиво запевнили його про наслідки договору, які насправді не настали.

З урахуванням уточненої позовної заяви від 31.01.2024 (т. 1, а. с 65 72), позивач просив суд про таке:

1)визнати недійсним договір дарування, укладений 13.12.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Трошиною С. А. й зареєстрований в реєстрі за № 2095;

2)застосувати наслідки недійсності правочину, шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку за кадастровим номером: 00:50:110:0032 площею 0,0675 га, одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 , а також повернення будинку та земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ;

3)стягнути з відповідачів на його користь судові витрати: судовий збір в розмірі 431245 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 30000,00 грн.

2.Короткий зміст рішення суду

2.1) 15.10.2024 Бобринецький районний суд Кіровоградської області рішенням у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовив повністю. Крім того, суд скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 13.03.2024, а судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, поклав на нього.

Суд мотивував своє рішення тим, що будь-які докази вчинення щодо позивача обману з боку відповідачів у матеріалах справи відсутні. Позивач не довів, а суд не встановили існування обставин, які мають істотне значення та щодо яких припустився помилки позивач під впливом обману. Позивач був ознайомлений зі змістом договору, розумів наслідки його укладення та бажав його укладення, а подальша зміна його ставлення до договору не вказує на обман з боку відповідачів чи помилку позивача на момент укладення оспорюваного правочину.

2.2) 24.10.2024 Бобринецький районний суд Кіровоградської області додатковим рішенням стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивач у справі ОСОБА_1 звернувся до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій він просить скасувати рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15.10.2024 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

Позивач вказав, що він оскаржує рішення суду першої інстанції з тієї підстави, що, на його думку, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Позивач повторив, що ОСОБА_3 мала намір заволодіти житловим будинком та присадибною ділянкою, а тому, попередньо уклавши договір з адвокатом про надання правничої допомоги, шляхом обману вона вмовила його укласти дарування майна їх сину. Надалі, після того, як позивач подарував житловий будинок та земельну ділянку, перебуваючи у змові з сином відповідач переоформив частину цього майна на себе. Як наслідок, позивач позбувся свого майна, зокрема він не може користуватися ним.

Він стверджує, що якби він знав про справжні мотиви відповідачів, то не уклав би договір дарування.

Крім цього, з порушенням їх домовленості про те, що автомобіль залишається за позивачем, ОСОБА_3 пред`явила позов про його поділ (т. 2, а. с. 24 33).

4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

4.1) Відповідач у справі ОСОБА_2 , від імені якого дії представник адвокат Замша Дмитро Дмитрович, подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. У відзиві йдеться про безпідставність апеляційної скарги так, як дарування позивачем йому будинку і земельної ділянки було наслідком спільного рішення ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , його батьків та співвласників майна. ОСОБА_2 прийняв дарунок, а згодом він, власник, подарував частину цього майна своїй матері так, як вважав, що позивач вчинив щодо неї несправедливо, а саме: самостійно продав спільний автомобіль подружжя, забрав собі побітову техніку та гроші (т. 2, а. с. 39 41).

4.2) Відповідач у справі ОСОБА_3 , від імені якого дії представник адвокат Замша Дмитро Дмитрович, подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. У відзиві йдеться про безпідставність апеляційної скарги. Зокрема, вона вказує на те, що коли їх з позивачем шлюб фактично припинився, вони дійшли згоди, що все їх майно вони подарують їх сину, будь-яких інших домовленостей та умов між ними не було. Вона також повідомила, що уклала договір з адвокатом у зв`язку із тим, що позивач пред`явив до неї вимоги про розірвання шлюбу, а не через намір ошукати позивача. Натомість позивач здійснив переоформлення автомобіля на іншу особу, а сам постійно користується ним. Їх син, після того, як отримав у власність подароване йому майно, обурюючись несправедливою поведінкою батька стосовно матері, прийняв власне рішення подарувати частку в праві на це майно їй (т. 2, а. с. 46 50).

5.Короткий зміст позицій учасників справи, висловлених у судовому засіданні 18.02.2025

Апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Бондаренко Ірина Анатоліївна підтримали апеляційну скаргу. Крім того. Від них до суду апеляційної інстанції надійшли письмові відповіді на відзиви на апеляційну скаргу, які подали відповідачі. У них йдеться про те, що факт обману з боку відповідачів доводиться тим, що після укладення позивачем у справі договору дарування будинку і земельної ділянки від 13.12.2023 вже 20.12.2023 ОСОБА_2 подарував частину отриманого ним в дарунок ОСОБА_3 (т. 2, а. с. 56 62, 67 73)

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , їх представник адвокат Замша Дмитро Дмитрович апеляційну скаргу не визнали, надали усні пояснення щодо обставин справи. Вони також просили суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

З 27.11.1999 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21.11.2023 у справі № 383/1736/23 розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 22.12.2023 (а. с. 183 - 184).

13.12.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір дарування (далі - Договір), за умовами якого позивач подарував та безоплатно передав відповідачу ОСОБА_2 , який своєю чергою прийняв у дар від дарувальника земельну ділянку площею 0,0675 га, кадастровий номер: :50:110:0032 надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний Договір посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Трошиною С. А. 13.12.2023 та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2095 (т. 2, а. с. 12 - 13).

Відповідно до п. 13 вказаного Договору право власності обдарованого на вищевказане нерухоме майно виникає з моменту його прийняття. Сторони домовились, що під передачею житлового будинку за цим договором слід вважати фактичне проживання в будинку обдарованого. В присутності нотаріуса дарувальник передав обдарованому примірник цього договору та технічну документацію на земельну ділянку. Сторони усвідомлюють, що цими діями підтверджено передачу вказаного нерухомого майна обдарованому.

Згідно п. 14 Договору дарувальник повідомляє, що вказане в договорі майно дарується за згодою дружини ОСОБА_3 , що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Трошиною С. А. 13.12.2023 за реєстром № 2094.

У п. 15 Договору сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину і відповідає їх дійсним намірам. Сторони свідчать, що цей Договір укладено ними не під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин. Дарувальник стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, та і морального. Сторони розуміють, що за своєю правовою природою договір дарування є безоплатним, а тому Дарувальник

Згідно з п. 22 Договору сторони погодили, що цей договір прочитано сторонами вголос, кожною окремо. Після прочитання договору сторони підтвердили нотаріусу, що зміст цього договору повністю відповідає їх дійсним намірам. Кожна з сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Право власності відповідача ОСОБА_2 на земельну ділянку та на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.12.2023, номер відомостей про речове право відповідно: 52926563 та 52928260 (т. 1, а. с.101).

20.12.2023 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір дарування згідно з умов якого ОСОБА_2 передав у власність (подарував) своїй матері ОСОБА_3 , а обдарована прийняла у дар частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,0675 га, кадастровий номер: :50:110:0032 та частку у справі власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Цей договір посвідчено державним нотаріусом Бобринецької державної нотаріальної контори Кіровоградської області Дроздовою О. П. та зареєстрований в реєстрі за № 1036 (т. 1, а. с. 101 - 105).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.01.2024 за № 360933927 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на частину земельної ділянки кадастровий номер: :50:110:0032, площею 0,0675 на та частини житлового будинку загальною площею 51,6 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, серія та номер: 1036 від 20.12.2023, посвідченого державним нотаріусом Бобринецької державної нотаріальної контори Кіровоградської області Дроздовою О. П. (т. 2, а. с. 14 - 15).

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1Норми права та їх джерела

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч. 1 ст. 717 ЦК України).

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст. 718 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (ч. 1 с. 230 ЦК України).

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (абз. 2 ч. 1 ст. 229 ЦК України).

8.2 Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

Зі змісту ч. 3 ст. 215 ЦК України вбачається, що договір являється правочином і на нього поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути оспорена в судовому порядку.

Згідно зі ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення його стороною контрагента в оману стосовно обставин, які мають істотне значення та впливають на укладення правочину.

Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Ознакою обману є умисел. Недобросовісна сторона напевно знає про наявність, чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин.

Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Подібні висновки викладені у поставах Верховного Суду від 28.08.2019 у справі № 753/10863/16-ц, від 20.01.2021 у справі № 522/24005/17, від 26.07.2022 у справі № 760/21633/15 тощо.

Отже, обман характеризується введенням потерпілого в оману, тобто створення у нього хибного (помилкового) сприйняття дійсності (істотних обставин), зумовленого умисним наданням недобросовісною особою неправдивих відомостей або замовчування їх.

При цьому обман може стосуватися тільки природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням, тобто обставин, які за законом мають істотне значення.

Зокрема, згідно з постановою Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 947/32485/20 «під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу); помилка, яка істотним чином впливає на формування волі сторони правочину, повинна існувати на момент його вчинення. Схематично вплив обставин, які мають істотне значення можливо відобразити таким чином: «немає істотної помилки - відсутнє вчинення правочину»».

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказав, що оспорюваний договір дарування житлового будинку та земельної ділянки укладений ним під впливом обману з боку відповідачки ОСОБА_3 , яка для цього вступила в зговір з сином - ОСОБА_2 (ст. 230 ЦК України).

Позивач стверджував, що умисел відповідачів був направлений на заволодіння його майном. З цією метою ОСОБА_3 , з якою позивач на час укладення оспорюваного договору розлучався, умовила його подарувати їх спільному сину ОСОБА_2 будинок і земельну ділянку (спільне майно подружжя) без попереднього поділу цього майна між ними, як колишнім подружжям, а інше майно (автомобіль) залишити позивачу. Після укладення договору дарування ОСОБА_3 почала вимагати від позивача поділу автомобіля, а також вступила у змову з сином, який подарував їй частку у цьому майні.

Колегія суддів апеляційного суду, оцінюючи доводи апелянта, звертає увагу на те, що позивач у своїй позовній заві не вказав жодної з обставин, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 229 ЦК України, яку б він неправильно сприймав на час укладення оспорюваного договору дарування, зокрема через обман, що вплинуло б на його волевиявлення.

Зміст оспорюваного позивачем договору дарування не суперечить його поясненням про те, що він, за попередньою згодою з його колишньою дружини, мав на меті подарувати (передати безоплатно у власність) їх спільне майно, будинок і земельну ділянку, сину ОСОБА_2 .

Твердження позивача про наявність попередньо досягнутих між ним і ОСОБА_3 домовленості про залишення їх спільного автомобіля йому, а також залишення за ним права користуватися будинком після його дарування, як умовою укладення договору дарування, не підтверджено доказами.

У тексті оспорюваного договору дарування відсутні умови щодо будь-яких обов`язків обдарованого ОСОБА_2 на користь дарувальника чи третіх осіб.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності, які передбачені ст. ст. 77 - 80 ЦПК України.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, позивач не довів, що його було введено в оману щодо його прав чи обов`язків, як сторони договору дарування.

Помилка позивача щодо мотивів укладення договору дарування, уникнення поділу майна колишнього подружжя, правового значення не має.

Крім того, здебільшого вдаватися до обману може контрагент у договорі, однак позивач не вказував на обман з боку обдарованого ОСОБА_2 , натомість вказував на обман з боку ОСОБА_4 , яка не є стороною оспорюваного договору дарування.

Та обставина, що ОСОБА_2 , який став новим власником подарованого йому позивачем майна ропорядився ним (подарував 1/2 частку в майні своїй матері) не вказує на обман з його боку на час укладення оспорюваного у цій спарві договору даруваня.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що місцевий суд правильно і повно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано і правильно відмовив у задоволенні позову так, як позивач не довів доказами, що він був введена в оману стосовно обставин, які мають істотне значення для укладення договору дарування.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги відповідача зводяться до повторення його доводів, викладених у позовній заяві, переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду, обґрунтовано викладеними у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Місцевий суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

10.Про судові витрати

Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін, то підстав для нового розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції, немає.

Крім того, у зв`язку з відмовою у задоволенні вимог апеляційної скарги судові витрати позивача, пов`язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на нього без компенсації.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15.10.2022 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 14.05.2025.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник