печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,

за участю:

позивачки - не з`явилась,

представник відповідача-1 - не з`явилась,

відповідача-2 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шостої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що прийняла спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Шостої Київської державної нотаріальної контори (далі - відповідач-1), ОСОБА_2 (далі - відповідач-2, ОСОБА_2 ), про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що прийняла спадщину.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 1967 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу № 7718 від 13 жовтня 1967 року. Зазначає, що з 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали саме за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а після його смерті залишилося майно у вигляді будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, на якій розташований будинок, площею 0,0910 га, кадастровий номер 82277047.

Зазначає, що 02 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Шостої нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_3 та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Проте, постановою державного нотаріуса Шостої нотаріальної контори Дашко Ю.О. від 07 грудня 2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачці було відмовлено, оскільки остання офіційно зареєстрована за адресою, відмінною від місця проживання спадкодавця, а саме: АДРЕСА_2 . З огляду на це нотаріусом було зроблено висновок про те, що позивачка постійно не проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та пропустила строк, встановлений для прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважає, що відсутність державної реєстрації позивачки у будинку за адресою: АДРЕСА_1 сама по собі не є доказом того, що позивачка не проживала разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Разом із тим, спадкоємцем першої черги є також і син позивачки та спадкодавця ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та який із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався.

Наразі ОСОБА_1 продовжує проживати у будинку за адресою: АДРЕСА_1 та сплачувати житлово-комунальні послуги, що підтверджує той факт, що позивачка фактично прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її чоловіка. Заяву про відмову від спадщини до нотаріальної контори позивачка не подавала.

Факт проживання позивачки разом із спадкодавцем на момент його смерті саме за адресою: АДРЕСА_1 до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується показаннями свідків, які є сусідами позивачки та спадкодавця.

З урахуванням викладеного позивачка просила суд: встановити факт проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 ; визнати ОСОБА_1 такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 в порядку частини третьої статті 1268 ЦК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 23 лютого 2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року відкладено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 18 березня 2024 року.

У березні 2024 року від ОСОБА_2 надійшов до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач-2 визнав позов та не заперечує проти його задоволення.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року відкладено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 29 травня 2024 року.

Протокольною ухвалою від 29 травня 2024 року відкладено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 10 вересня 2024 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 вересня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 листопада 2024 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року оголошено перерву у справі до 11.03.2025 року.

Позивачка та її представник у судове засідання не заявилися, у поданій заяві просили про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених в позові.

В судове засідання відповідачі не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши покази свідків, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 1967 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу № 7718 від 13 жовтня 1967 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 30 липня 2020 року.

ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований у АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 рудня 2021 року, винесеної державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори Дашко Ю.О., ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки позивачка не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та пропустила строк встановлений для прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 .

Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є сусідами померлого ОСОБА_3 , що проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в судовому засіданні пояснили, що за визначеною адресою до дня його смерті з ним спільно проживала його дружина ОСОБА_1 .

Суд також установив, що спадкоємцем першої черги є син позивача та спадкодавця - ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори в межах 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини (стаття 1270 ЦК).

Строк, визначений статтею 1270 ЦК України в такому випадку застосовується для відмови від спадщини, а не для її прийняття.

В свою чергу, для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини, (частина перша статті 1269 ЦК України).

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Згідно з підпунктом 4.10. пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.

Тобто, спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини.

Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

У такому випадку вказані обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, законодавець в означеній ситуації висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Підпунктом 4.11 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком.

У відповідності до підпунктів 3.21, 3.22. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Згідно роз`яснень, викладених у підпунктах 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" N 7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідний висновок викладений у постанові Верховного суд від 12 квітня 2022 року у справі N 175/2730/20 провадження N 61-19265св21).

Як вбачається з матеріалів справи, постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 07 грудня 2021 року, винесена у зв`язку із тим, що позивачка - спадкоємець не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та пропустила строк для прийняття спадщини.

Отже, у разі, якби позивачка постійно не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не вважала себе такою, що фактично прийняла спадщину, на підставі статті 1268 ЦК України, тоді належним способом судового захисту було б звернення до суду із позовом про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини.

Але судом на підставі наданих доказів і показань свідків встановлено, що позивачка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але через те, що позивачка була зареєстрована за іншою адресою, ніж спадкодавець, вона не змогла підтвердити цей факт в іншому порядку, аніж в судовому, і звернулася до суду із відповідною позовною вимогою.

Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі N 484/747/17 зроблено правовий висновок, що згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Касаційний цивільний суд погодився з позицією щодо встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем по день смерті останнього, що підтверджує наявність у позивача можливостей для вирішення його спадкових прав. Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 404/2163/16-ц (провадження N 61-15926св18).

Отже, вважаючи встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, адже після встановлення факту постійного проживання позивачки разом із спадкодавцем по день смерті останнього, вона вважається такою, що прийняла спадщину, не обмежена жодними строками для оформлення спадщини, і відповідно, може отримати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо позовних вимог заявлених до Шостої Київської державної нотаріальної контори слід зазначити таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Судом встановлено, що Шоста Київська державна нотаріальна контора у вказаному спорі є неналежним відповідачем, оскільки не порушувала прав позивачки, доказів на підтвердження того, що відповідач 1 своїми діями чи бездіяльністю порушив права позивачки, не надано. Зазначення її у якості відповідача у справі не узгоджується з нормами чинного законодавства та обставинами справи.

На підставі викладеного, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог, пред`явлених ОСОБА_1 до Шостої Київської державної нотаріальної контори з підстав пред`явлення їх до неналежного відповідача.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову частково, з відповідача-2 на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись статтями 1268-1270 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 7, 12, 13, 76-81, 89, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Шостої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що прийняла спадщину - задовольнити частково.

Встановити факт постійного сумісного проживання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , та вважається такою, що прийняла спадщину.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Шостої Київської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що прийняла спадщину - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Позивач - ОСОБА_1 : АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач-1- Шоста Київська державна нотаріальна контора: 01021, м. Київ, вул. Інститутська, 13-А; .

Відповідач-2 - ОСОБА_2 : АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 21.03.2025 року.

Суддя Євген ХАЙНАЦЬКИЙ