Справа № 452/5127/23 Головуючий у 1 інстанції: Пташинський І. А.
Провадження № 22-ц/811/2037/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: представника Акціонерного товариства «Українська

залізниця» - Соболь О.В., представника позивачів -

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування витрат на поховання, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2023 року представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування витрат на поховання, відшкодування моральної шкоди.

Із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 22.01.2024, просив стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі АТ «Українська залізниця») на користь позивачів: ОСОБА_2 - 500 000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди; ОСОБА_3 - 6 695 грн 00 коп. на відшкодування матеріальної (витрати а поховання) шкоди та 500 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 о 22 год. 55 хв. на залізничній станції м.Самбір Львівської області, пасажирський електропоїзд №6027 міжміського сполучення «Львів-Сянки» під керуванням машиніста ОСОБА_4 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який від отриманих травм загинув на місці події. За даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000811та слідчим Самбірського РВП ГУНП у Львівській області розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, яке 29.12.2023 постановою слідчого було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні машиніста ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення. Смерть чоловіка та батька, через транспортну пригоду на залізничному транспорті, негативно вплинула на позивачів, є причиною їх душевних страждань, розладу нервової діяльності, пригнічення, роздратування, порушення сну, погіршенні здоров`я, зміні способу життя та необхідності докладати надзвичайних зусиль для організації життя. Завдану моральну шкоду вони оцінюють по 500 000 грн. 00 коп. кожному. Також ОСОБА_3 - дружина загиблого, понесла витрати в розмірі 6 695 грн. 00 коп. на поховання ОСОБА_5 . Оскільки машиніст ОСОБА_4 , який керував джерелом підвищеної небезпеки - пасажирським електропоїздом №6027 міжміського сполучення «Львів-Сянки», перебував в трудових відносинах із АТ «Українська залізниця», то, в силу вимог ст.ст.1187, 1172 ЦК України, просив позов задовольнити.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто із Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь :

- ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 300 000 (триста тисяч) грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди;

- ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 300 000 (триста тисяч) грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави 1 073 (одну тисячу сімдесят три) грн 60 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржило АТ «Українська залізниця».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що судом при прийнятті оскаржуваного рішення взято до уваги аргументи та докази Відповідача, відповідно до яких загиблим було порушено п.2.16 Правил безпеки руху на залізничному транспорті, згідно з яким пішоходам забороняється підходити ближче ніж на 0,5 метра до краю платформи після оголошення про подачу або прибуття поїзда до його повної зупинки, та допущена груба необережність, яка спричинила наїзд поїзда і як наслідок настання смерті.

Зазначає, що задовольняючи частково позов про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції не зазначив доказів, які доводять та підтверджують встановлені обставини заподіяння моральної шкоди Позивачам та розміру цієї шкоди саме в сумі 300 000,00 грн. кожному.Таким чином, судом першої інстанції при прийняті рішення по даній справі не надано належної оцінки положенням статті 23 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Позивачами під час розгляду справи не було подано на розгляд суду -

жодних доказів глибини перенесених душевних страждань, розладів нервової діяльності, різкого погіршення здоров`я, порушення життєвих зв`язків тощо.

Ухвалюючи рішення і задовольняючи вимоги позивачів в сумі 300 000 грн кожному, суд не дослідив докази, які б обґрунтовували саме такий розмір, оскільки жодних доказів позивачами надано не було.

Таким чином, якщо особа відшкодовує (виплачує, надає) на користь фізичної особи моральну шкоду, така особа виступає щодо такої фізичної особи податковим агентом та зобов`язана утримати і перерахувати податок із суми такого доходу. Тобто, оскільки судом задоволено частково позовні вимоги Позивачів урозмірі 600 000 грн, встановлена судом сума перевищує чотирикратний розмірмінімальної заробітної плати, відповідачу, як податковому агенту, при виплатівизначеної судом суми моральної шкоди тобто при виконанні рішення суду поданій справі, необхідно утримати з такої суми та сплатити в бюджет 18% податкуна доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

19.08.2024 представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Соболь О.В. просила апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Представника позивачів - ОСОБА_1 просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 о 22 год. 55 хв. на залізничній станції м.Самбір, Львівської області, пасажирський електропоїзд №6027 міжміського сполучення «Львів-Сянки» під керуванням машиніста ОСОБА_4 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який від отриманих травм загинув на місці події.

За даним фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди Самбірським РВП ГУ НП у Львівській області внесені відомості в ЄРДР за №0000811 від 24.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 24.10.2023, виданого відділом ДРАЦС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 83 років (актовий запис №321) у м.Самборі Львівської області (а.с.13).

Відповідно до довідки про причину смерті від 24.10.2023 року, причина смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - пішохід травмований при зіткненні з поїздом (а.с.14).

Згідно із висновком судово-медичного експерта Самбірського районного відділення КЗ ЛОР «ЛОБСМЕ» №136/23 від 24.11.2023, причиною смерті ОСОБА_5 , 1940р.н., є тупа поєднана травма тіла у вигляді розривів внутрішніх органів (спинного мозку, аорти, печінки, селезінки, нирок, діафрагми), переломів ребер та хребтового стовпа, крововиливів у внутрішні органи, що призвело до гострої крововтрати. Виявлена тупа поєднана травма тіла утворилась прижиттєво, в короткому проміжку та в швидкій послідовності, могли виникнути під час залізничної пригоди, від дії великої сили твердими тупими предметами, якими могли бути колеса рейкового транспорту та їх виступаючі частини, що рухався, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент її спричинення та перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, слід вважати, що гр. ОСОБА_5 знаходився у горизонтальному положенні чи близькому до такого в момент наїзду на нього електропоїздом. При судово-токсикологічній експертизі крові з трупа гр. ОСОБА_5 , спиртів не виявлено.

Із довідки РФ «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з розшифрування діаграмної швидкостемірної стрічки електропоїзда №6027 міжміського сполучення «Львів-Сянки» в складі локомотива ЕПЛ2Т 006 встановлено, що поїзд о 22.40 год. прибув на станцію Самбір, о 22.54 год. відправився із станції Самбір у напрямку станції Сянки.

Згідно акту огляду від 24.10.2023, освітлювальні прилади знаходяться у справному стані, пошкоджень головної частини вагона не виявлено, шляхоочисник знаходиться у справному стані без видимих пошкоджень, тифон та сигнал малої гучності (свисток) знаходяться у справному стані,автогальмівне обладнання відповідає вимогам інструкції, автоматичні двері знаходяться в справному стані.

За результатами оперативної наради розгляду в РФ «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» випадку травмування сторонньої особи на станції Самбір в добу ІНФОРМАЦІЯ_6 встановлено, що вини працівників моторовагонного депо Львів (машиніст ОСОБА_6 та помічник машиніста ОСОБА_9) у випадку травмування сторонньої особи, допущеного в добу ІНФОРМАЦІЯ_6 на другій колії станції Самбір, не вбачають.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29.12.2023, під час досудового розслідування встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 о 22 год. 55 хв. на 71 км перегону Стрий-Сянки, на станції м.Самбір Львівської області, пасажирський електропоїзд №6027 міжміського сполучення «Львів-Сянки», в складі локомотива ЕПЛ2Т та 6 пасажирських вагонів, який рухався в напрямку станції Сянки під керуванням машиніста ОСОБА_4 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ураховуючи встановлені обставини, з яких вбачається, що смерть ОСОБА_5 настала не внаслідок умисних протиправних дій сторонніх осіб, а очевидно внаслідок нещасного випадку, пов`язаного із тим, що пішохід ОСОБА_5 , порушуючи вимоги «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», а саме п.2.16 - «підходити ближче ніж на 0,5 м до краю платформи після оголошення про подачу або прибуття поїзда до його повної зупинки», в нічну пору доби на ділянці платформи знаходився на її краю та в результаті впав на полотно колії і на нього здійснив наїзд електропоїзд ЕПЛ2Т 006, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи 136/23, відсутністюв діях локомотивної бригади пасажирського електропоїзду №6027 міжміського сполучення «Львів-Сянки» в складі локомотива ЕПЛ2Т та 6 пасажирських вагонів складу злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, слідчий Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області Цабак В. постановив закрити кримінальне провадження за №0000811 від 24.10.2023за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України (по факту смерті ОСОБА_5 ) у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 08.06.1965 року, районним бюро ЗАГС виконавчого комітету Жидачівського району Львівської області, засвідчується, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис №2 від 16.01.1961) і його батьком записаний ОСОБА_5 (а.с.10).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 31.08.1989, у відділі ЗАГС Старосамбірського райвиконкому Львівської області 31.08.1989 було зареєстровано укладення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (актовий запис №62). Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_8 » (а.с.12 зворот).

Із паспорта громадянина України НОМЕР_4 , виданого Старосамбірським РВ УМВС України 06.12.1995 відомо, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресом: АДРЕСА_1 (а.с.11 зворот).

Із копії паспорта громадянина України НОМЕР_5 , який був виданий Старосамбірським РВ УМВС України 10.10.1997, та який наявний в матеріалах кримінального провадження №0000811 від 24.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, убачається, що ОСОБА_5 був зареєстрований за адресом : АДРЕСА_1 .

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями статті 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Вимоги частин другої та третьої статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).

Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц).

Відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що шкода, спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що моральна шкода позивачам завдана смертю їх чоловіка та батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя останнім душевні страждання.

При цьому при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд обґрунтовано взяв до уваги, що смерть ОСОБА_5 настала очевидно внаслідок нещасного випадку, пов`язаного із тим, що пішохід ОСОБА_5 в нічну пору доби на ділянці платформи знаходився на її краю та в результаті впав на полотно колії і на нього здійснив наїзд електропоїзд ЕПЛ2Т 006, тобто порушив вимоги п.2.16 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», задовольнив позов частково, стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 300 000 грн моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який визначено судом, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2019 року у справі № 213/4098/18 (провадження № 61-14398св19).

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не в повній мірі застосував положення частини другої статті 1193 ЦК України, відхиляються колегією суддів, оскільки, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 300 000 грн на кожного з позивачів.

Твердження апелянта про те, що судом не взято до уваги доводи відповідача щодо необхідності визначення у рішенні суду порядку його виконання з огляду на обов`язок відповідача щодо сплати податків при здійсненні відповідних виплат не заслуговують на увагу з огляду на таке.

23 травня 2020 року набрали чинності зміни до Податкового кодексу України щодо оподаткування доходів податком на доходи фізичних осіб, внесені Законом України від 16 січня 2020 року 466-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві".

Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У постанові Верховного Суду 05 січня 2024 року у справі № 629/2371/23 вказано, що посилання касаційної скарги на не зазначення у резолютивних частинах оскаржуваних судових рішень відомостей про те, що моральна шкода підлягає виплаті без відрахування податків та обов`язкових платежів, не є підставою для скасування законних та обґрунтованих судових рішень, з огляду на встановлений податковим законодавством порядок оподаткування доходу платника податку, зокрема встановлений підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України припис щодо не включення до оподатковуваного доходу платника податку сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю.

Відтак, сума моральної шкоди, стягнута на підставі рішення суду про відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає оподаткуванню.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 16.05.2025

Головуючий

Судді