ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5050/25 Справа № 211/7338/23 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
УХВАЛА

15 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

розглянувши заяви суддів Дніпровського апеляційного суду Бондар Яни Миколаївни та Зубакової Вікторії Петрівни про самовідвід по цивільній справі №211/7338/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування протокольного рішення в частині призупинення виплат та стягнення недоплаченої частки заробітної плати,

встановив:

До Дніпровського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року у справі №211/7338/23.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 березня 2025 року у вказаній справі визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Корчиста О.І., судді: Бондар Я.М., Зубакова В.П.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2025 року з Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області витребувана цивільна справа, яка надійшла до Дніпровського апеляційного суду 12 травня 2025 року.

Суддями Дніпровського апеляційного суду Бондар Я.М. та Зубаковою В.П. кожною окремо заявлено самовідвід по вказаній справі з тих підстав, що вони приймали участь в складі колегії суддів Дніпровського апеляційного суду при розгляді апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року. Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 травня 2024 року скасовано, рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року залишено в силі.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що заяви про самовідвід суддів Бондар Я.М. та Зубакової В.П. підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції.

Згідно частини 1 статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відповідно ч. 1, 2 статті 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Згідно статті 2 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється».

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції законів України та на засадах верховенства права.

Як зазначено у Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що заяви про самовідвід суддів Бондар Я.М. та Зубакової В.П. підлягають задоволенню.

Відповідно ч. 2 ст. 41 ЦПК України, у разі задоволення заяви про відвід одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, справа розглядається в тому самому суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

Керуючись ст. 37, 39, 41 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Заяви суддів Дніпровського апеляційного суду Бондар Яни Миколаївни та Зубакової Вікторії Петрівни про самовідвід у цивільній справі №211/7338/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування протокольного рішення в частині призупинення виплат та стягнення недоплаченої частки заробітної плати задовольнити.

Справу передати для повторного автоматизованого розподілу з метою заміни суддів Бондар Яни Миколаївни та Зубакової Вікторії Петрівни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: