Справа № 367/3425/24
Провадження №2/367/1267/2025
15 травня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Мерзлого Л.В.,
за участі секретарі судових засідань Тараненко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності,-
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний батько Позивача та Відповідачки ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , належний спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 30.10.1980 року, виданого згідно рішення виконкому Гостомельської селищної ради народних депутатів №11 від 15.09.1980 р. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 стали Позивач, Відповідачка та їх сестра ОСОБА_4 . Позивач та Відповідачка звернулися до Ірпінської державної нотаріальної контори із заявами для прийняття спадщини. ОСОБА_4 прийняла спадщину шляхом фактичного проживання на день смерті спадкодавця разом з останнім. Крім того, ОСОБА_4 рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20.04.2010 р. визнана недієздатною, та Позивача за цим рішенням призначено опікуном ОСОБА_4 . У зв?язку з тим, що Відповідачка не визнавала права власності Позивача та ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , Позивач разом з ОСОБА_4 вимушений був звернутись до Ірпінського міського суду Київської області з позовом про встановлення факту ухилення особи від виконання обов?язку щодо утримання спадкодавця, позбавлення права на спадщину, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03.05.2012 р. у справі № 2-138/2012 позов Позивача та ОСОБА_4 до Відповідачки було задоволено частково. Визнано за Позивачем та ОСОБА_4 право власності по 1/3 частині за кожним в житловому будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 . В подальшому, 27.08.2015 р. Позивач на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03.05.2012 р. у справі №2-138/2012 оформив право власності на 1/3 частину вищевказаного будинку. 13.03.2019 р. Позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, серія та номер: 2-600, виданий 13.03.2019 оформив права власності ще на 1/3 частину вищевказаного будинку.
Враховуючи вищевказане, станом на даний час у власності Позивача перебуває 2/3 частини вищевказаного будинку. У власності Відповідачки перебуває 1/3 частини будинку. Відповідачка з 2015 року виїхала за межі України та проживає в російській федерації, а саме в м. Москва. В Реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація, що Відповідачка оформлювала право власності на вищевказаний будинок, а саме на 1/3 частини, яка була визнана за нею рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03.05.2012 р. у справі №2-138/2012. З метою встановлення даного факту до КП «КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ІРПІНСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ" ІРПІНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ» та до Комунального підприємства «БУЧАНСЬКИЙ СЕРВІС-ЦЕНТР ДОКУМЕНТ» направлено адвокатські запити щодо отримання інформації стосовно майна Відповідачки. З метою визначення технічного стану будинку, його вартості та можливості спільного використання власниками, Позивач звернувся до Київської незалежної судово-експертної установи. Результатом звернення стало проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи судовим експертом Сверидою Олександром Миколайовичем. За результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи судовим експертом складено висновок від 14.03.2024 р. №3469. Судовим експертом при огляді будинку було встановлено наступне: «В цілому, за результатами огляду житловий будинок за величиною фізичного зносу слід оцінити як незадовільний (фізичний знос 41-60%) та віднести до категорії технічного стану III непридатний до нормальної експлуатації (до завершення заходів із відновлення експлуатаційної придатності (або до виведення з експлуатації) об?єкт має використовуватись за обмеженим режимом експлуатації). Тобто, для нормальної експлуатації будинку необхідне виконання проведення ремонтних робіт, підсилення конструкцій, що на даному етапі є технічно можливим. Господарські будівлі та споруди характеризуються різним ступенем зносу, потребують ремонтно-будівельних робіт, однак в цілому придатні для експлуатації.» Враховуючи вищевказане, будинок станом на даний час перебуває в незадовільному стані (що також підтверджується і фотознімками, які зроблені судовим експертом), а також є непридатним для нормальної експлуатації та потребує проведення ремонтних робіт. Враховуючи, що Відповідачка проживає на території російської федерації, та не збирається повертатися в Україну, про що Позивачу стало відомо від Відповідачки після початку збройної агресії російської федерації проти України, Позивач бажає провести в будинку капітальний ремонт для подальшого проживання в ньому та проведення капітального ремонту всього будинку з вкладенням в нього коштів. Відповідно до Висновку судового експерта Свериди О.М. від 14.03.2024 р. №3469, враховуючи склад, об?ємно-планувальне рішення приміщень житлового будинку, склад та розташування господарських будівель та споруд в межах території домоволодіння, поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виділивши кожному співвласнику окрему ізольовану квартиру з дотриманням часток співвласників, не видається можливим.
Варіанти поділу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 шляхом виділу кожному співвласнику окремої ізольованої квартири, із зазначенням розміру грошової компенсації при відхиленні від ідеальних часток співвласників описані в дослідницькій частині висновку, а схеми поділу приміщень будинку зображено у додатках №№2, 3 до висновку.
Враховуючи вищевказане, зазначає про те, що виділення кожному співвласнику окремої ізольованої квартири з дотриманням часток співвласників не видається можливим.
З урахуванням викладеного, просить суд припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 внаслідок припинення права власності на неї ОСОБА_2 . Стягнути грошову компенсацію з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за 1/3 частину житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 внаслідок припинення права власності на неї ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 15.04.2024 по справі відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою суду від 02.12.2024 по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав заяву, в якій позовну заяву підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі, справу розглянути у його відсутність.
В судове засідання відповідач не з`явилась, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлялася належним чином, що стверджується оголошеннями про виклик до суду на сайті «Судова влада України».
Інших заяв чи клопотань до суду не надходило.
У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи.
У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористалась своїм правом та не направила до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.
За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року за №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 року у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03.05.2012 по справі №2-138/2012 позов ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Гостомельської селищної ради, третя особа Ірпінська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту ухиляння особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, позбавлення права на спадщину, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право власності по 1/3 частині за кожним в будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . В інший частині позов залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Гостомельської селищної ради, третя особа Ірпінська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину в будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . В інший частині зустрічний позов залишено без задоволення.

Зазначене рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 21.05.2012.

При цьому, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02 листопада 2023 року вбачається, що за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частин спірного будинку зареєстровано 09 листопада 2020 року.

Право власності на 1/3 частину спірного будинку за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано.

КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» 16.10.2023 на ім`я ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 .

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин першої-другої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною другою статті 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року в справі №6-81 цс 11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68 цс 14, від 23 листопада 2016 року у справі №6-1943 цс 16.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суди повинні враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 (провадження №12-180 гс 18) зроблено висновок, що відсутність конструкції (за наявності одночасно) у статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3).

Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №760/8958/15-ц (провадження №61-4860 св 18) вказано, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Зважаючи на наведене суд, зазначає, що відповідно до висновкуоціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 14.03.2024 р. №3469 встановлено наступне.

Ринкова вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває в частковій власності ОСОБА_1 , без врахування вартості земельної ділянки, на якій він розташований, складає 628500,00 грн.

Враховуючи склад, об?ємно-планувальне рішення приміщень житлового будинку, склад та розташування господарських будівель та споруд в межах території домоволодіння, поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виділивши кожному співвласнику окрему ізольовану квартиру з дотриманням часток співвласників, не видається можливим.

Варіанти поділу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , шляхом виділу кожному співвласнику окремої ізольованої квартири, із зазначенням розміру грошової компенсації при відхиленні від ідеальних часток співвласників описані в дослідницькій частині висновку, а схеми поділу приміщень будинку зображено у додатках №№2, 3 до висновку.

Таким чином, частка відповідача у спірному будинку не може бути виділена в натурі.

Відповідач часткою в будинку не користується, протягом тривалого часу не проживає за вказаною адресою та не оформила своє право власності. Разом з тим, стан будинку на даний час є незадовільним та непридатним до нормальної експлуатації, потребує проведення ремонтних робіт.

Крім того, в ході судового розгляду, судом не встановлено обставин, що свідчать про те, що припинення права власності на частку спірного будинку завдасть істотної шкоди відповідачу.

З викладеного, вбачається, що позивач не чинить відповідачу будь-яких перешкод у користуванні спірною квартирою, який, у свою чергу, протягом тривалого часу в ній не проживає, не користується нею та не приймає участі в утриманні належного йому майна, не проявляє до нього зацікавленості, чим порушує приписи статей 319, 322 ЦК України (при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства; власність зобов`язує; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі; власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом).

Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши, що згідно висновку експерта оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 14.03.2024 р. №3469, ринкова житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває в частковій власності ОСОБА_1 , без врахування вартості земельної ділянки, на якій він розташований, складає 628500,00 грн, відповідно до даного висновку в спірному будинку неможливо виділити кожному співвласнику окрему ізольовану квартиру з дотриманням часток співвласників, суд вважає, що наявна можливість стягнення з позивача на користь відповідача грошової компенсації 1/3 частки вищевказаного будинку у розмірі 209 500,00 грн, з припиненням права спільної часткової власності відповідача на частку в будинку з моменту отримання грошової компенсації, що буде відповідати засадам справедливості, добросовісності та розумності, а також інтересам сторін.

Доказів на підтвердження іншої вартості вказаного майна матеріали справи не містять. Відповідачем не спростовано обставин, наведених позивачем та не надано доказів на підтвердження іншої вартості спірного майна.

Згідно з частиною другою статті 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 вніс на депозитний рахунок суду кошти у сумі 215 423,50 грн, що відповідає вартості 1/3 частки майна у даній справі, що підтверджується квитанцією від 25.04.2025.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині припинення права власності відповідача на частку у спільній власності будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнання спірного майна за позивачем, тому позов підлягає задоволенню.

Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір 6398,13 грн підлягають стягненню на її користь з відповідача.

З огляду на викладене, керуючись статями 319, 321, 356, 358, 365 ЦК України, статтями 2, 10, 12, 13, 15, 76-81, 89, 137, 141 258, 263, 264, 265, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності, задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати право власності за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 внаслідок припинення права власності на неї ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 215 423,50 грн, в якості вартості 1/3 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності останньої на яку припиняється в даному випадку, за рахунок коштів, внесених на депозитний рахунок ТУ ДСА в Київській області квитанція від 25.04.2025.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 6398,13 грн судового збору.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Л.В. Мерзлий