09.05.2025 Єдиний унікальний номер 205/4067/24
Провадження № 2/205/701/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24квітня 2025 рік м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бізяєвої Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , шляхом направлення через відділення поштового зв`язку, звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до АТ КБ «ПриватБанк», просила суд стягнути з відповідача на її користь суму у розмірі 35 000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є держателем платіжних карток АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 . Проте в період з 29.08.2023 по 02.09.2023 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в її квартирі, таємно, шляхом вільного доступу, викрав належні їй грошові кошти та майно, в тому числі 35 000,00 гривень кредитних коштів. ОСОБА_2 використовуючи її телефон та мобільний додаток «Приват24», перерахував з її банківських карток № НОМЕР_3 , № НОМЕР_2 на карту № НОМЕР_4 загальну суму 35 000,00 гривень. У зв`язку з вказаною крадіжкою, 08.09.2023 вона звернулась із заявою до поліції. За результатом розслідування кримінального провадження №00036 та судового розгляду, у справі №203/7456/23 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 19.12.2023 було винесено вирок, яким підтверджується факт крадіжки кредитних коштів з її банківських карток. Вирок суду набрав законної сили 19.01.2024.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2024 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на призначено судове засідання по суті.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2024 року у даній цивільній справі здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на розгляд в порядку загального позовного провадження. Відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та з метою виконання вимог ст. 189 ЦПК України перейдено до стадії підготовчого судового засідання.

29.05.2024 року представник відповідача направив до суду відзив. Відповідно якого просив відмовити у задоволені позовних вимог.

30.08.2024 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що твердження відповідача про те, що він є неналежним відповідачем та у справі обрано не належний спосіб захисту, не відповідає дійсності. При вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_2 , на її банківських картках були кредитні кошти (кредитний ліміт), а не власні кошти, що відповідачем не заперечується. Вироком суду підтверджено факт незаконного заволодіння кредитними коштами ОСОБА_3 . Банк порушив взяті на себе зобов`язання в частині збереження коштів клієнта банку. Таким чином, банком безпідставно нараховано їй кредитну заборгованість за картковими рахунками № НОМЕР_3 , № НОМЕР_2 . Вважає за необхідним застосувати до спірних правовідносин положення ст.. 651 ЦК України. Враховуючи наведене просить суд про зміну предмету позову (уточнення позовних вимог), та розірвати кредитні договори, укладені між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», на підставі яких 29.08.2023 видавались кредити на суму 13500,00 грн. та на суму 21 500,00 грн. Крім того, слід зауважити стосовно доступу до рахунку, оскільки при наданні кредитів в сумах 13500,00 грн. та 21 000,00 грн. з карток, відповідачем не запитувалось «кодове слово» з метою перевірки здійсненні цих операцій. Відповідачем недоведено, що саме внаслідок її дій чи бездіяльності призвело до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Оскільки вироком суду від 19.12.2023 року встановлено винну особу у незаконному перерахуванні кредитних коштів відповідача з карток, у відповідача є право на звернення до суду щодо стягнення таких коштів з винної особи, а не покладати відповідальність на позивача.

30.08.2024 року позивач подала до суду, окремо викладену заяву про зміну предмету позову (уточнення позовних вимог). Просила суд розірвати кредитні договори, укладені між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», на підставі яких 29.08.2023 видавались кредити на суму 13500,00 грн. за карткою № НОМЕР_1 та на суму 21 500,00 грн. за карткою № НОМЕР_2 ; зобов`язати відповідача списати (погасити) заборгованість по кредитним лімітам карткових рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , що виникли в результаті злочинних дій; зобов`язати відповідача зупинити здійснення операцій з використання кредитних карток № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 виданих на імя ОСОБА_1 ; зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на рахунку ОСОБА_1 до того стану, у якому він був 29.08.2023 перед виконанням операцій перерахування коштів в розмірі 13500,00 грн. з картки № НОМЕР_1 та 21 500,00 грн. з картки № НОМЕР_2 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2024 року відмовлено у задоволені клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.

04.12.2025 року представник ПриватБанку адвокат Провоторов Ю.В. подав до суду додаткові заперечення до відзиву (з урахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог), відповідно якого зазначив наступне. Позивачем обрано неналежний спосіб захисту, так як вимога про відновлення залишку коштів на суму 13 500,00 грн. та 21 500,00 грн. на користь позивача є необґрунтованою. Викрадені кошти з рахунку позивача були кредитним лімітом, а не власними коштами ОСОБА_1 . Також банк вважає, що шкодуа завдана кримінальним правопорушенням повинен відшкодовувати підозрюваний, обвинувачений, тобто ОСОБА_2 , який визнаний винним вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2023 року (обвинувачений визнав вину у повному обсязі). Також банк вважає, що списання коштів з рахунку ОСОБА_1 відбулось, у зв`язку із халатною поведінкою самої ОСОБА_1 із збереженням персональних данних. У АТ КБ ПРиватБАнк існує надійна система захисту рахунків Клієнтів банку ібез розголошення персональних данних неможливо отримати доступ до рахунку. В позові позивач не зазначає, що вона звернулась до АТ КБ ПриватБанк одразу як дізналась про переведення коштів на гарячу лінію 3700. Отже фраховуючи факт, що вироком суду встановлена винна особа у кримінальному провадженні, у ОСОБА_1 є право в рамках кримінального провадження подати позов до суду про стягнення незаконно отриманих коштів. Просив суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2024 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову. Підготовче судове засідання відкладено на 14.01.2025 рокуо о 14:00 год.

07.01.2025 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій додатково зазначила, що саме відповідачу ОСОБА_2 було завдано матеріальної шкоди шляхом переведення з її карток кредитного ліміту. Проте відповідачем було нарахована заборгованість за кредитним рахунком, в тому числі відсотки за користуванням кредиту, пені, штрафу. Тим самим відповідач переклав на неї відповідальність за користування кредитними коштами. Тому відновлення відповідачем залишку коштів на її рахунку до того стану, у якому він був 29.08.2023 перед виконанням операцій перерахування коштів в розмірі 13 500,00 грн. та 21 500,00 грн. та погашення відповідачем заборгованості по кредитним лімітам карткових рахунків, що виникла в результаті злочинних дій є предметом захисту її прав і законних інтересів. Банк порушив взяті на себе зобов`язання в частині збереження коштів клієнта банку. Є факт здійснення операцій за її ккредитними рахунками, які нею не замовлялись та не оформлялись, що завдало їй істотної шкоди у вигляді зарахування додаткової заборгованості. Тому вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення ст. 651 ЦК України та розірвати кредитні договори. Підтримала у повному обсязі уточненні позовні вимоги, просила суд задовольнити.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2025 року підготовче засідання закрито, справа призначена до розгляду по суті.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2025 року у задоволені клопотання представника відповідача, що заміни неналежного відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на належного відповідача ОСОБА_2 - відмовлено.

24.04.2025 року представник відповідача подав до суду письмові пояснення, відповідно яких додатково зазначив, що ОСОБА_1 вже зверталась із позовом про відшкодування шкоди та 04.06.2024 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська у справі №205/4068/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином. Рішенням суду позов ОСОБА_1 задоволени та стягнуто з ОСОБА_2 вкрадені кошти, в тому числі кошти, які ОСОБА_4 намагається стягнути з АТ КБ «ПриватБанк». Щодо вимог позивача про розрвання кредитних договорів, на підставі яких 29.08.2023 року видавались кредити на суму 13 500,00 грн. та 21 500,00 грн. Не зрозуміло, які кредитні договори має на увазі ОСОБА_1 , так як встановлено вже Вироком суду від 19.12.2023 року кошти з картки ОСОБА_1 були викрадені шляхом переведення зловмисником ( ОСОБА_5 ) коштів на іншу карту № НОМЕР_4 . Так 04.09.2020 року між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 було підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 04.09.2020 та видані ОСОБА_1 картки № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , на ці ж самі картки посилається ОСОБА_1 в своєму позові. Згідно з п. 3 ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути: вільним. Жодних зауважень чи застережень від ОСОБА_1 на момент укладання та підписання договору не було. Відповідач не використала свого рпава на розрвання договору протягом 14 днів з моменту його укладання, жодної заяви на протязі данного строку до Банку не надходило. Піставою недійсненя правочину, у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. У зв`язку з вищезазначеним, просив суд відмовити у повному обсязі.

24.04.2025 року позивач ОСОБА_1 через канцелярію суду зареєструвала свої заперечення на письмові пояснення представника відповідача, зазначаючи, що вона здійснила всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення своєї невинуватості у здійсненні зазначених дій, а отже, як користувач картки вона не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його державтеля. Просила суд задовольнити уточненні вимоги у повному обсязі.

09.05.2025 року позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, причини суду не відомі, була повідомлена належним чином.

09.05.2025 року представник відповідача не з`явився, подавши письмові пояснення, щодо уточненої вимоги позову ОСОБА_1 про розрвання кредитних договорів, укладені між останньою та АТ КБ Приватбанк на підставі яких 29.08.2023 року видавались кредити на суму 13500, 00 грн. на на суму 21 500,00 грн. Згідно виписок по карткам та як вже встановлено судом вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2023 р. №203/7456/23 кошти з картки ОСОБА_1 були вкрадені шляхом переведенням зловмисником ( ОСОБА_5 ) коштів на іншу карту № НОМЕР_4 (карта іншого Банку). Повідомляємо суд, що 04.09.2020р. між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 було підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 04.09.2020р., того ж дня ОСОБА_1 отримала картки № НОМЕР_5 ; № НОМЕР_6 , на ціж самі картки посилається ОСОБА_1 у своєму позові. На підтвердження цього надаємо суду копію Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 04.09.2020р. та фото ОСОБА_1 з картками № НОМЕР_5 ; № НОМЕР_6 , а також виписки за цими картками. Також прошу звернути увагу суду на дивну обставину, що ОСОБА_5 була викрадена певна сума коштів, а не вся сумма яка була на карті ОСОБА_1 , тобто, згідно виписки по карті № НОМЕР_6 на момент викрадення коштів у ОСОБА_1 було 50 064 грн., ОСОБА_5 було викрадено (шляхом переведення) 21 607,50 грн., після чого на карті ОСОБА_1 № НОМЕР_6 залишився залишок 28 456,57 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно до ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримала від відповідача «Карту для виплат» та кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, що є договором про надання банківських послуг.

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2023 року по справі №203/7456/23 за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, ч. 4 ст. 185,ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, встановлено, що з 29.08.2023 по 02.09.2023 року, ОСОБА_2 познайомився з потерпілою ОСОБА_1 , і перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , у останнього раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, із корисливих мотивів, вчиняючи злочин повторно, в умовах воєнного стану, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , побачив наступне майно: грошові кошти сумі 1600 євро купюрами номіналом по 50 євро, котрі знаходились у сумці (на момент вчинення злочину тобто 01.09.2023 року згідно курсу Національного банку України еквівалентно 60382 гривні 56 копійок), 30 000 гривень, котрі були перераховані на карту № НОМЕР_4 , обручальна каблучка золото 585 проби, вагою 4.57 г, 16 розміру, 1 пара сережок у круглої форми з камінням по всій довжині приблизно 2-3 ряди, знизу від круглої форми наявний круг з білого золота, 1 пара сережок схожих у вигляді листка з камінням по середину з металу білого золота масою 3.13 г, золото 585 проби, котрі визначив об`єктом свого злочинного посягання. Далі, ОСОБА_2 перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями потерпіла ОСОБА_1 не спостерігає та вони є таємними для потерпілої, із корисливих мотивів, вчиняючи злочин повторно, в умовах воєнного стану, взяв з шухляд та сумок наступне майно, а саме: грошові кошти сумі 1600 євро купюрами номіналом по 50 євро, котрі знаходились у сумці (на момент вчинення злочину тобто 01.09.2023 року згідно курсу Національного банку України еквівалентно 60382 гривні 56 копійок), 30 000 гривень, котрі були перераховані на карту № НОМЕР_4 , обручальна каблучка золото 585 проби, вагою 4.57 г, 16 розміру, яка відповідно до судової товарознавчої експертизи становить 7 997 гривень, 1 пара сережок у круглої форми з камінням по всій довжині приблизно 2-3 ряди, знизу від круглої форми наявний круг з білого золота, яка відповідно до судової товарознавчої експертизи становить 9 677 гривень, 1 пара сережок схожих у вигляді листка з камінням по середину з металу білого золота масою 3.13 г, золото 585 проби, яка відповідно до судової товарознавчої експертизи становить 5 477 гривень. Таким чином ОСОБА_2 вчинив таємне викрадення майна, вчиненого повторно в умовах воєнного стану, розпорядившись вказаним майно на власний розсуд, чим завдав потерпілій матеріальний збиток на загальну суму 113 533,56 гривень.

Листом АТ КБ ПриватБанк від 13.03.2024 р. за №20.1.0.0/7-240219/12685 на 34-ВБ від 19.02.2024 було направлено ОСОБА_1 відповідь, відповідно якого їй відмовлено у задоволенні запиту щодо списання заборгованості за кредитом. З зазначенням, що повернення кредиту є основним принципом кредитування. В зв`язку з тим, що механізм кредитування в Банку тісно пов`язаний з іншими банківськими програмами, то неповернення наданого кредиту, відсотків та винагороди, може негативно відбитися на функціонуванні банка в цілому.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень наявне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2024 року року у справі № 205/4068/24, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином задовольно. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 02 квітня 2024 року становить 67421 (шістдесят сім тисяч чотириста двадцять одна) гривню 44 коп., та 58151 (п`ятдесят вісім тисяч сто п`ятдесят одну) гривню, а разом 125572 (сто двадцять п`ять тисяч п`ятсот сімдесят дві) гривні 44 коп.

Вказаним судовим рішенням зазначено, що в позовній заяві ОСОБА_1 викладені наступні обставини. Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2023 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України. У ході розгляду кримінальної справи судом було встановлено, що у період з 29 серпня 2023 року по 02 вересня 2023 року ОСОБА_2 познайомився з ОСОБА_1 та, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , у нього раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно з корисливих мотивів, перебуваючи у приміщенні квартири побачив майно: грошові кошти у розмір 1600 євро купюрами номіналом по 50 євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 01 вересня 2023 року складало 60382 грн. 56 коп., які були в сумці, золота обручка 585 проби, вагою 4,57 г., вартість якої становить 7997 грн., сережки з камінням з білого золота, вартість яких становить 9677 грн., золоті сережки з камінням, вагою 3,13 г., 585 проби, вартість яких становить 5477 грн., а також 30000 грн., які були перераховані на картковий рахунок. Таким чином, внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_1 було спричинено матеріальні збитки на загальну суму 1600 євро та 58151 грн. У зв`язку з чим і просила суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, завдану вчиненням злочину, у розмірі 1600 євро та 58151 грн.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У позовній заяві та у подальших письмових запереченнях ОСОБА_1 не заперечує, що вона отримала «Карту для виплат» та кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку: «Універсальна». Щодо користування вказаними картами також не заперечувала.

Посилаючись у позові на ЗУ "Про захист прав споживачів", та на факт відмови відповідача у добровільному порядку повернути кредитні грошові кошти, ОСОБА_1 вказує на той факт, що договір кредиту повинен бути розірваний.

Частинами 1, 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторонни керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторонни не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторонни за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Відповідно до статті 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. З моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Зі змісту правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 червня 2018 року по справі № 548/981/15-ц (провадження № 14-182цс18) вбачається, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України). Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (частина третя цієї статті).

Згідно з вимогами ст. ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист при зверненні до суду, Позивач вказала у позові власне суб`єктивне уявлення про порушені відповідачем права споживача.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

В даному випадку, позивачем не доведено перед судом наявність підстав для розірвання спірного договору. Крім того, відповідачем (банком) виконані всі зобов`язання за кредитним договором - видано кредитні кошти, а позивачем (позичальником) такі кредитні кошти були прийняті та використовувались, що підтверджується випискою за договором №б/н за період 01.01.1999-09.04.2024, яка надана станом на 02.05.2025, та не заперечувалось позивачем у своїх письмових поясненнях та запереченнях.

Таким чином, з урахуванням заявлених позивачем позовних вимог і підстав, покладених в основу цих вимог, суд виходить з того, що передбачені частиною другою статті 651 ЦК України умови для розірвання договору ОСОБА_1 не доведені, а отже підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

З огляду на те, що позовні вимоги про списання (погашення) заборгованість по кредитним лімітам, зупинення здійснення операцій з використанням кредитних карток, а також відновлення залишку коштів на рахунок позивача до того стану, у якому він був 29.08.2023 перед виконанням операцій перерахування коштів, є похідними від вимоги про розірвання кредитного договору, з цієї підстави позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Також суд зауважує, що станом на час розгляду данної справи, питання щодо стягнення ОСОБА_1 незаконно перерахованих грошових коштів з її карткових рахунків у розмірі 30 000,00 грн., рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2024 року року у справі № 205/4068/24 було вирішено, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки, в тому рахунку і 30000 грн., які були перераховані з карток: № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 на іншу картку № НОМЕР_4 .

Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, а ОСОБА_1 відповідно до закону звільнена від судового збору, тому витрати із сплати такого збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 13.05.2025 року.

Суддя: Н.О. Бізяєва