Житомирський апеляційний суд
Справа №279/438/25 Головуючий у 1-й інст. Івашкевич О. Г.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Талько О.Б.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №279/438/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Івашкевич О.Г. в м. Коростень Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року ТОВ «Санфорд Капітал» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №C-001-0 від 03.09.2018 в розмірі 26 187,24 грн., з яких: заборгованість за основним боргом в сумі 6 971,20 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 13 863,41 грн., інфляційні втрати в сумі 3 909,05 грн та три проценти річних в сумі 1 443,58 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 03.09.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №C-001-0, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 7000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом - 24% річних, строком на 365 днів. Після укладення кредитного договору банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок позичальника грошові кошти в сумі 7000 грн. Стверджує, що у подальшому, позичальник виконала свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами лише частково. Згідно виписки по рахунку позичальника за весь строк з моменту укладення кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом, остання сплатила банку лише 5 465 грн. Останній платіж проведено 17.08.2019. Таким чином за відповідачем значиться заборгованість в сумі 20 834,61 грн., з яких: заборгованість за основним боргом в сумі 6 791,20 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 13 863,41 грн. Крім того, додатково до суми боргу та процентів, що були нараховані протягом строку дії кредитного договору ОСОБА_1 необхідно сплатити інфляційні втрати в сумі 3 909,05 грн та три проценти річних в сумі 1 443,58 грн.

Зазначає, що 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Сонаті» було укладено договір факторингу №16/11-2023, відповідно до якого фактор набув право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №C-001-0 від 03.09.2018. Вказує, що в подальшому 29.12.2023 ТОВ «Сонаті» уклало з ТОВ «Санфорд Капітал» договір факторингу №29/12-23, за умовами якого ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №C-001-0 від 03.09.2018. Враховуючи вищевикладене просило задовольнити позов в повному обсязі, а також стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 200 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Санфорд Капітал» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ТОВ «Санфорд Капітал» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що виписки з особових рахунків клієнтів, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, тобто відображають інформацію про списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. Дані виписки можуть слугувати безпосередньо первинними документами, а також можуть бути регістрами аналітичного обліку, записи у яких здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Звертає увагу на те, що надана банком виписка, що наявна в матеріалах справи містить всі необхідні реквізити, які передбачені пунктом 63 Положення №75, у тому числі містить інформацію про рух коштів по картковому рахунку відповідача, використані відповідачем суми встановлених йому кредитних лімітів, всі операції за рахунком із визначенням дати проведеної операції, зазначенням сум на балансі рахунку після проведеної операції тощо. Вказує, що відповідач активно користувалася встановленим їй кредитним лімітом та вчиняла дії щодо сплати заборгованості за кредитним договором протягом періоду кредитування. Зазначає, що за період з 03.09.2018 по 31.10.2019 відповідачем було: - отримано кредитних коштів 8 810,84 грн.; - сплачено банку 5460,00 грн., з яких: погашення тіла кредиту: 1839,64 грн., сплата процентів: 3647,24 грн., сплата страхового платежу: 916,31 грн., штраф: 100 грн. Таким чином, з урахуванням суми погашення основного боргу в розмірі 1839,64 грн., заборгованість за тілом кредиту становить 8 810,84 грн - 1839,64 грн = 6971,20 грн. Вказаний розмір боргу зазначений у довідці-розрахунку заборгованості, що доданий до позовної заяви, тобто є вірним і підтверджений розрахунком. Зазначає, що суми заборгованості за основним боргом та відсотками є ідентичними (співпадають) в усіх наданих до суду документах, а саме у друкованого реєстру боржників №1, витязі з друкованого реєстру боржників №1, що є додатком до договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023; реєстрі боржників від 15.07.2024; довідці розрахунку заборгованості відповідача станом на 16.11.2023. Стверджує, що ОСОБА_1 сплачуючи кошти на погашення кредитної заборгованості протягом тривалого строку, визнавала факт укладення угоди №C-001-0 від 03.09.2018 із ПАТ «Ідея Банк» на визначених у цьому договорі умовах, також як і факт отримання кредитних коштів (використання кредитного ліміту). Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Також просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8400,00 грн.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 03 вересня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №C-001-0.

Вказана угода підписана ОСОБА_1 власноручно.

Відповідно до умов вказаної угоди банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня (п. 2 угоди).

Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: - максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн.; - ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 7000 грн.; - процента ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних (п. 3 угоди).

Згідно п.7 угоди сторони домовилися, що дана угода є укладеною з дня її підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за угодою.

Також, 03 вересня 2018 року сторонами було підписано і паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)), в якому містяться інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші умови умови кредитування аналогічні умовам, погодженим сторонами у вищевказаному кредитному договорі.

16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» було укладено договір факторингу №16/11-23, у відповідності до умов якого АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до копії друкованого реєстру боржників №1 від 16.11.2023 до договору факторингу№16/11-23 ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №C-001-0 від 03.09.2018 в розмірі 20 834,61 грн., з яких: - 6 971,20 грн заборгованість за основним боргом (тілом кредиту); - 13 863,41 грн заборгованість за відсотками.

В подальшому, 29 грудня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» було укладено договір факторингу №29/12-2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» передає (відступає) ТОВ «Санфорд Капітал» за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

З копії витягу з друкованого реєстру боржників №1, що є додатком до договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 вбачається, що в реєстрі боржників під №1041 значиться ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором №C-001-0 від 03.09.2018. Сума заборгованості 20 834,61 грн., з них 6 971,20 грн заборгованість за основним боргом (тілом кредиту) та 13 863,41 грн заборгованість за відсотками.

Відтак, ТОВ «Санфорд Капітал» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем ОСОБА_1 .

Згідно довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №C-001-0 від 03.09.2018 станом на 16.11.2023 вбачається, що розмір заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем становить 20 834,61 грн., з яких: 6 971,20 грн - заборгованість за основним боргом та 13 863,41 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.

Також на підтвердження використання кредитних коштів позивачем надано виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 03.09.2018 по 16.11.2023.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі і достатні докази на підтвердження розміру заборгованості як за основним боргом, так і за нарахованими процентами. Надані позивачем документи лише констатують рух коштів за кредитною карткою, але не підтверджують наявність боргу, його суму та походження. З долученої до матеріалів справи виписки по картковому рахунку за період з 03.09.2018 по 16.11.2023, вбачається, що сумарний оборот дебету становить 14 275,84 грн та сумарний оборот кредиту становить 14 275,84 грн., різниця між надходженнями і витратами за зазначений період (сальдо) становить 0,00 грн. Позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку заборгованості із зазначенням періоду її виникнення, залишку заборгованості за кожною операцією, алгоритму нарахування відсотків, їх розміру, бази нарахування та застосованої ставки за користування кредитом (залишком боргу), супутніх послуг, зокрема пов`язаних з виконанням договору добровільного страхування життя, а також за обслуговування рахунку. Таким чином стороною позивача не надано до суду належних, достовірних та допустимих доказів виникнення заборгованості за кредитом за основним боргом на суму 6971,20 грн та за нарахованими і несплаченими відсотками в розмірі 13 863,41 грн.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 14 вересня 2021 року у справі №910/14452/20). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст. ст. 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц.

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

У Постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.05.2020 у справі №200/5647/18, від 28.10.2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 26.05.2021 у справі №204/2972/20 викладена правова позиція стосовно належних доказів, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорам. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Первинні облікові документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми), дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належаними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитними договорами.

У справі, що переглядається встановлено, що 03 вересня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №C-001-0.

Відповідно до п. 3 угоди банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: - максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн.; - ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 7000 грн.; - процента ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних.

Згідно п.7 угоди сторони домовилися, що дана угода є укладеною з дня її підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за угодою.

ТОВ «Санфорд Капітал» на підтвердження своїх позовних вимог надало копію угоди №C-001-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 03.09.2018, паспорт споживчого кредиту, довідку-розрахунок заборгованості станом на 16.11.2023 та виписку з карткового рахунку за період з 03.09.2018 по 16.11.2023.

Проте , долучена до позовної заяви довідка-розрахунок за кредитним договором №С-001-00 від 03.09.2018 не є належним та допустимим доказом наявності заявленої заборгованості, оскільки не містить обчислення, порядку, підстав та методики нарахування заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по відсоткам, тобто детального розрахунку та достатніх відомостей, які дозволили б перевірити правильність нарахування заборгованості.

Вказана довідка-розрахунок заборгованості не містить відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, та правильність нарахування відсотків за користування кредитними коштами (розмір відсотків та період їх нарахування, суми внесені боржником в рахунок виконання кредитних зобов`язань).

У свою чергу, з долученої до матеріалів справи виписки по картковому рахунку за період з 03.09.2018 по 16.11.2023 не вбачається, що 03.09.2018 ОСОБА_1 на виконання умов угоди №C-001-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 03.09.2018 було встановлено кредитний ліміт в сумі 7000 грн.

Також, з долученої виписки по картковому рахунку за період з 03.09.2018 по 16.11.2023 слідує, що ОСОБА_1 з 24.09.2018 зараховувалися кошти згідно додаткової угоди №C-001-0 від 03.09.2018 до кредитного договору №C-001-0 від 03.09.2018. Натомість матеріали справи жодних додаткових угод до кредитного договору №C-001-0 від 03.09.2018 не містять.

Відтак, долучена позивачем виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 не є належним доказом на підтвердження перерахування грошових коштів відповідачу в розмірах, що передбачені договором позики, а також доказом наявності заборгованості у заявленому позивачем розмірі.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, зокрема первинних документів, які би засвідчили, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені договором позики, а відповідач ці кошти отримала.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Будь-яких інших доказів щодо підтвердження заборгованості відповідача за укладеною угодою №C-001-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 03.09.2018 позивачем суду не надано.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильні висновки із встановлених обставин, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді