КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-з/824/625/2025 (№22-ц/824/1605/2025)
справа №369/4057/22
УХВАЛА

14 травня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Андрєєва Микити Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 29 січня 2025 року

за наслідками розгляду апеляційної скарги Донецької обласної прокуратури на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Пінкевич Н.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, Донецької обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів досудового розслідування, прокуратури, -

встановив:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась із позовом про відшкодування шкоди, завданої діями органів досудового розслідування, прокуратури, у якому просила суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 700 000,00 гривень та витрати на правову допомогу у сумі 50 000,00 гривень.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Держави Україна на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 350 000,00 гривень та відшкодування майнових витрат в розмірі 50 000,00 гривень.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Донецькою обласною прокуратурою подано апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2025 року апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури задоволено частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року в частині стягнення моральної шкоди змінено, зменшено розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із Держави України на користь ОСОБА_1 , з 350 000,00 гривень до 130 000,00 гривень.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року в частині відшкодування майнових втрат у розмірі 50 000,00 гривень скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування майнових втрат у розмірі 50 000,00 гривень відмовлено.

Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь Держави судовий збір у розмірі 1300 гривень.

10 квітня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява адвоката Андрєєва М.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 29 січня 2025 року, у якій просить роз`яснити резолютивну частину постанови суду від 29 січня 2025 року, а саме зазначити в особі кого Держава Україна за цим судовим рішенням є боржником із зазначенням ЄДРПОУ та юридичної адреси для уможливлення виконання судового рішення.

Подану заяву мотивовано тим, що у зв`язку із формулюванням резолютивної частини постанови апеляційного суду не визначено з кого саме із відповідачів має стягуватись присуджена сума коштів, внаслідок чого позивачка позбавлена можливості отримати виконавчий лист в Києво-Святошинському районному суді Київської області.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши зміст поданої заяви та матеріали цивільної справи, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання.

Як свідчить тлумачення частин 1 та 2 статті 271 ЦПК України роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, і це ускладнює його реалізацію. При здійсненні роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду.

Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 233/3676/19 (провадження № 14-65цс20) вказано, що "необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Зі змісту цієї норми убачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, зокрема, у порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

За змістом статті 271 ЦПК України незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів його тлумачення, що призводить до утруднення чи неможливості його виконання.

Роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Незрозумілим є рішення суду, в якому припускається кілька варіантів тлумачення; роз`яснюються не висновки, яких дійшов суд, а ухвалене судове рішення; підставою для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

З матеріалів справи установлено, що постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2025 року апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року в частині відшкодування майнових втрат у розмірі 50 000,00 гривень скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування майнових втрат у розмірі 50 000,00 гривень відмовлено. Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь Держави судовий збір у розмірі 1300 гривень.

З даних листа Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 квітня 2025 року №02-03/127/2025 убачається, що у відповідь на заяву позивачки про видачу виконавчого листа суд рекомендував ОСОБА_1 звернутись до Київського апеляційного суду із заявою про роз`яснення постанови, оскільки ані суд першої інстанції, ані працівники суду не мають на власний розсуд зазначати, із кого з відповідачів має бути стягнення, якщо в постанові зазначено лише "Держава Україна" та не роз`яснено "в особі кого".

Колегія суддів дослідивши матеріали справи та зміст вищевказаного листа, зазначає про таке.

Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Отже, відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110гс18, а також постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі №202/1722/19,

Крім цього, відповідно до статті 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК України).

Отже, кошти на відшкодування шкоди, завданою Державою, підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому у таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Із резолютивної частини постанови суду убачається, що кошти стягнуто з Держави Україна, які відповідно до наведених вище правових висновків Верховного Суду та положень Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Керуючись статтею 271 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Андрєєва Микити Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Роз`яснити резолютивну частину постанови Київського апеляційного суду від 29 січня 2025 року, а саме, що кошти на відшкодування шкоди державою Україна підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну ухвалу складено 14 травня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова