Справа № 214/1118/25
19 травня 2025 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Євтушенка О.І.,
секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження, при заочному розгляді, цивільну справу №214/1118/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -
Представники: від позивача адвокат Овдій Я.П.,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення засобами поштового зв`язку 05.02.2025 (зареєстровано 06.02.2025), в подальшому уточнивши зміст та пред`явлені вимоги (а.с.17-19), просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх малолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; судові витрати у справі покласти на відповідача.
Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 22.02.2013 сторони уклали шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу вони мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбно-сімейне життя з часом почало поступово погіршуватись, що в кінцевому результаті призвело до остаточного припинення між ними стосунків з 2018 року. Із того часу вони мешкають окремо. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.08.2020 у справі №214/1298/20 шлюб між подружжям було розірвано. Після припинення стосунків малолітній ОСОБА_4 залишився мешкати з матір`ю, що підтверджено рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.03.2020 у справі №214/1298/20. ОСОБА_2 , будучи батьком дитини, визначений ст.180 СК України обов`язок з її утримання не виконує, жодної участі в матеріальному забезпеченні сина не бере, повністю самоусунувшись від цього, хоча є здоровим, працездатним, має постійний дохід та взмозі і зобов`язаний утримувати дитину. У позасудовому порядку досягти згоди з питання утримання дитини, сторони не можуть. Відтак, керуючись інтересами дитини та наміром забезпечити повноцінне задоволення першочергових потреб сина, ОСОБА_1 вимушена звернутись до суду.
Ухвалою суду від 07.02.2025 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України. Виявлені недоліки усунуто 12.02.2025.
Ухвалою суду від 13.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 16.04.2025 частково задоволено клопотання про витребування доказів.
Правом на участь в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Овдій Я.П. не скористалися, остання через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її як представника. На задоволенні позовних вимог наполягала.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи неодноразово належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у порядку ст.128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавав.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, спрямований на захист інтересів малолітньої дитини, категорію та складність справи, тривалість її перебування у провадженні суду, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його повторну неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача та її представника проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України.
Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.
Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з такого.
Судом встановлено, що 22 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) було укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №52 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 22.02.2013).
У період шлюбно-сімейних стосунків сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився спільний син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2 , виданим 16.07.2013.
За даними реєстру Криворізької міської територіальної громади, малолітній ОСОБА_3 зареєстрований разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.03.2020 у справі №214/1298/20, яке набрало законної сили 07.08.2020, шлюб між сторонами було розірвано.

Після припинення шлюбно-сімейних стосунків та розлучення малолітня дитина сторін залишилась проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 , з якою мешкає й дотепер, спір про визначення місця проживання сина між сторонами відсутній. Докази зворотного у матеріалах справи відсутні.

Судовим розглядом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку не надає. Таким чином, судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 , у тому числі угоди про форму, в якій відповідач братиме участь у вихованні сина, між сторонами не досягнуто, що є свідченням наявності між ними спору.

Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини.

Згідно зі ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За даними з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, згенерованими судом через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» відповідно до ухвали суду від 16.04.2025, встановлено, що з 29.04.2022 до 19.08.2022 ОСОБА_2 офіційно працював в ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ», а з 05.05.2023 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , де щомісячно отримує виплати військовослужбовцям.

Позивач ОСОБА_1 займається підприємницькою діяльністю та теж має дохід. При цьому, із наданої нею виписки з медичної картки стаціонарного хворого від 29.07.2024 слідує, що ОСОБА_1 має проблеми зі здоров`ям та потребує проходження лікування, антиестрогенної терапії та перебування під наглядом та спостереженням у лікаря.

Отже, з урахуванням викладеного та того, що відповідач є здоровим та працездатним, має стабільний високий дохід, інших аліментних зобов`язань не має, у зв`язку з чим має можливість щомісячно та стабільно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх спільної дитини, тому з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини, рівності обов`язку обох батьків з утримання дітей, положень ст.182 СК України суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог із стягуванням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у заявленому позивачем розмірі. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду не встановлено, а доказів щодо їх наявності відповідачем не надано.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Як визначено загальними положеннями ЦПК України, якщо позов (заява) подається до суду особисто, днем пред`явлення позову буде день прийняття його судом (засвідчується датою реєстрації). Якщо ж позов (заява) пред`являється не особисто, а відправляється поштою, днем пред`явлення позову (заяви) вважається календарна дата прийняття відповідного листа поштою, засвідчена на поштовому штемпелі, а не день надходження до суду (дата реєстрації вхідної документації судом.

З огляду на те, що позивач звернулася до суду з позовом 05.02.2025 згідно зі штемпелем на поштовому конверті, тому стягнення аліментів слід здійснювати саме з 05.02.2025 та до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України.

При цьому, вирішуючи питання про стягнення судового збору з ОСОБА_2 як особи, яка має статус учасника бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_4 від 29.11.2023), для правильного застосування норм п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст.12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення п.13 ч.1 ст.5 Закону викладено у постановах ВП ВС від 09.10.2019 у справі №9901/311/19, від 12.02.2020 у справі №545/1149/17, від 20.01.2021 у справі №9901/258/20 та підстав для відступу від них суд не вбачає.

Слід також зауважити, що згідно з відкритими та загальнодоступними даними Офіційного вебпорталу парламенту України, у березні 2020 року у Верховній Раді України зареєстрований проєкт Закону про внесення зміни до ст.5 Закону України «Про судовий збір» (щодо сплати судового збору при захисті прав учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності та Героїв України). До проєкту цього Закону було надано пояснювальну записку та висновки комітетів Верховної Ради України, з яких вбачається, що метою цього законопроєкту було усунення суперечності, що буде сприяти приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність до вимог принципів верховенства права та правової визначеності, а саме, запропоновано внести зміни до Закону України «Про судовий збір» в частині викладення п.13 ч.1 ст.5 зазначеного Закону в такій редакції: «учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у всіх справах незалежно від характеру порушених прав». Проте, Верховна Рада України не прийняла цей Закон, тобто законодавець чітко визначив свою позицію щодо спірного питання.

В ухвалі від 11.09.2024 у справі №567/79/23 (п.83) ВП ВС зазначила, що із часу прийняття нею 09.10.2019 постанови у справі №9901/311/19, як і постанови від 12.02.2020 у справі №545/1149/17 із висновками щодо застосування п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» із урахуванням ст.ст.12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відсутні підстави стверджувати, що відбулась зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок чого цей висновок втратив зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості.

Таким чином, пільги, визначені п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», поширюються на учасників бойових дій лише у справах, пов`язаних з їх соціальним захистом. Оскільки спір у даній справі пов`язаний із обов`язками відповідача як батька, а не як учасника бойових дій, тому підстави для його звільнення від сплати судового збору у даному випадку відсутні.

У порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, ч.4 ст.274, ст.ст.280-284, 287, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), платника аліментів, але не менше 50% гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05.02.2025 та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його ухвалення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно зі ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення у справі складено та підписано без проголошення 19.05.2025.

Суддя О.І. Євтушенко