ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року

м. Харків

справа № 642/4177/23

провадження № 22ц/818/2439/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Львової С.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2025 року в складі судді Ольховського Є.Б.

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та направити справу до Ленінського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не погоджується із висновком судді, про залишення позову без розгляду через надання адвокату повідомлення про дату, час та місце розгляду судової справи, який двічі проігнорував дане повідомлення. Взаємовідносини позивача з даним адвокатом розірвано, просив суд врахувати той факт, що позивач не може відповідати за дії адвоката. Ніяких висновків він не отримував, в цьому є ключовий момент, хоча клопотання про ознайомлення із даним висновком він подавав до суду 06.01.2025 року. Зазначив, що не отримавши висновку експертизи позивач позбавлений можливості виробити свою правову позицію по справі. Хоча якщо б він знав що суд таке зробить, то звичайно б подав заяву про розгляд справи без його участі та без додавання до справи його правової позиції з урахуванням висновку експертизи. Посилався на те, що він з липня 2022 року не знаходиться на території України, а відтак ніяким чином і не міг прибути у судове засідання. Вся надія була на адвоката, який проігнорував ці засідання. Вважав, що прийнята судом ухвала про залишення його позову без розгляду несе непоправної шкоди для нього, що відображається у втраті часу, адже розглядали справу замість 60 днів півтора року і в результаті нічого не вирішили. Не кажучи про те, що всі ці півтора року всі учасники процесу були піддані ризику для їх життів.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що двічі належним чином повідомлений про розгляд справи позивач не з`явився у судові засідання, заяв про розгляд справи за його відсутності не подавав, тому наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 27 липня 2023 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27 вересня 2023 року (а.с.45).

В суді першої інстанції інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Філатов П.А. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1150558 від 26 вересня 2023 року (а.с.50).

Матеріали справи містять заяву на отримання електронних повісток від 19 лютого 2024 року, в якій ОСОБА_1 просив надсилати судові виклик в електронній формі на мобільний номер телефону НОМЕР_1 . При цьому дана заява ОСОБА_1 не підписана (а.с.71).

06 січня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції клопотання про ознайомлення з висновками будівельно-технічної експертизи та про відкладення розгляду справи, яке призначене на 08 січня 2025 року. Також у цих клопотаннях ОСОБА_1 зазначив свій номер мобільного телефону НОМЕР_2 (а.с.93,94,95,96).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд».

Справа призначалася до розгляду неодноразово, зокрема, на 03 лютого 2025 року та на 11 лютого 2025 року.

Згідно довідки від 21 січня 2025 року, складеної секретарем судового засідання, у зв`язку із неявкою сторін фіксування судового процесу не здійснювалось та з судових повісток вбачається, що розгляд справи призначено на 03 лютого 2025 року (а.с.103,104).

Згідно довідки про доставку електронного документа в електронний кабінет ОСОБА_1 від 21 січня 2025 року йому повідомлено про те, що розгляд справи відкладено на 03 лютого 2025 року (а.с.108).

Згідно довідки від 03 лютого 2025 року, складеної секретарем судового засідання, у зв`язку із неявкою сторін фіксування судового процесу не здійснювалось та з судових повісток вбачається, що розгляд справи призначено на 11 лютого 2025 року (а.с.109,110).

Згідно довідок про доставку електронного документа в електронний кабінет ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 03 лютого 2025 року їм повідомлено про те, що розгляд справи відкладено на 11 лютого 2025 року (а.с.114,115).

Також з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 від 04 лютого 2025 року вбачається, що 06 лютого 2025 року за довіреністю отримано повідомлення з суду першої інстанції (а.с.117).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 - залишено без розгляду.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав докази його законного перебування за межами України в період з 07 вересня 2022 року по 04 березня 2025 року.

Згідно зі статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно зі статтею 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до пункту 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС особам, які зареєстрували «Електронний кабінет», суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до «Електронного кабінету» таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.

Абзацом п`ятим пункту 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС передбачено, що особам, які не мають зареєстрованих «Електронних кабінетів», документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистеми ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду.

Згідно з частиною четвертою статті 14 ЦПК України ЄСІТС відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).

Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, суд надсилає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою (частина сьома статті 14 ЦПК України).

Відповідно до частин 1-4 статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Згідно частини 5 статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Частиною 6 статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання учасника справи, в тому числі позивача.

Зокрема, частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомленого про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 5 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, за змістом положень частини п`ятої статті 223 ЦПК України та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної (двічі поспіль) неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантії їх реалізації.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21 (провадження № 11-126заі22).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», заява № 11681/85, пункт 35, від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06).

Колегія суддів зазначає, що відповідний висновок про те, що особа зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі стосується особи, яка особисто звернулася до суду, чи належно повідомлена про розгляд справи за її участю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31 липня 2024 року у справі № 758/9686/23 (провадження № 61-6405св24).

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду судом справи без прийняття рішення суду по суті спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому, наслідком якої є можливість повторного звернення до суду з тотожним позовом.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення у цьому випадку має тільки належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18 (провадження № 61-2329св20), від 31 травня 2023 року у справі № 693/1116/20 (провадження № 61-3487св23), від 04 квітня 2024 року у справі № 686/15042/20 (провадження № 61-16751св23), від 08 жовтня 2024 року у справі № 296/3392/21 (провадження № 11836св24).

Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, суд повинен врахувати всі умови залишення заяви без розгляду у сукупності. Відсутність хоча б однієї із умов не дає права суду залишати позов без розгляду.

У постановах Верховного Суду: від 11 січня 2023 року у справі № 500/3032/18, від 12 січня 2023 року у справі № 205/3009/16, від 14 лютого 2023 року у справі № 947/15909/21 зазначено, що причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, а обов`язковими умовами для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права чи інтересу, згідно з принципами відповідного виду судочинства має бути активним учасником судового провадження безпосередньо чи опосередковано (через представника). Правила статті 223 ЦПК України спрямовані на те, щоб унеможливити свавільне обмеження права особи на судовий розгляд її справи. Зокрема вони встановлюють наслідки, які можуть настати для особи, яка не дотримує правил судового провадження. Так, частина п`ята статті 223 ЦПК України дає суду право повернути позовну заяву без розгляду, тобто застосувати до особи, яка ініціювала позовне провадження, своєрідну форму відповідальності за дії, пов`язані з неявкою на засідання суду (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 9901/949/18, від 27 травня 2020 року у справі № 9901/11/19, від 16 листопада 2023 року у справі № 9901/221/21 та від 08 лютого 2024 року у справі № 990/89/23).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.

Встановлено, що два останні судові засідання у даній справі були призначені на 03 лютого 2025 року та 11 лютого 2025 року. У вказані судові засідання ані позивач, ані його представник не з`явилися.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є користувачем електронної підсистеми «Електронний суд ЄСІТС» та використовував зазначену електронну систему для подання до суду та отримання документів, судом першої інстанції скеровано позивачу за допомогою електронної підсистеми «Електронний суд ЄСІТС» судові повістки про виклик останнього до суду на 03 лютого 2025 року та 11 лютого 2025 року. Документи доставлено до електронного кабінету: 21 січня 2025 року та 03 лютого 2025 року відповідно.

Залишаючи без розгляду позов ОСОБА_1 суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, правильно застосувавши положення статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання і від нього та/або його представника не надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. При цьому суд надав правильну оцінку повторній (другій поспіль) неявці належним чином повідомленого позивача, як підставі для залишення позову без розгляду.

Також зі змісту судових повісток про виклик в судове засідання на 03 лютого 2025 року та 11 лютого 2025 року, що були доставлені до електронного кабінету позивача, наявне застереження щодо застосування наслідків неприбуття у судове засідання, у тому числі, передбачених приписами 223 ЦПК України, яке є достатнім щоб вважати позивача обізнаним про можливість залишення позову без розгляду у разі його повторної неявки в судове засідання.

Відсутність у повістках посилань на приписи статті 257 ЦПК України на правильність висновків судів не впливає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частин першої статті 257 ЦПК України, оскільки неявка позивача у судове засідання, призначене на 11 лютого 2025 року, є повторною, про судові засідання, призначені 03 лютого 2025 року та 11 лютого 2025 року, позивач був повідомлений.

Доводи ОСОБА_1 на те, що його адвокат проігнорував повідомлення з суду першої інстанції; що взаємовідносини позивача з даним адвокатом розірвано та просив суд врахувати той факт, що позивач не може відповідати за дії адвоката, колегія суддів відхиляє, як такі, що прямо суперечать частині третій статті 58 та частині першій статті 64 ЦПК України, відповідно до яких представник діє від імені особи, яку він представляє. Більше того, згідно з частиною п`ятою статті 130 ЦПК України повідомлення представника учасника справи вважається повідомленням і самого учасника. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що в період розгляду справи в суді першої інстанції адвокат Філатов П.А. не був уповноважений на представлення інтересів позивача. Таких доказів не надано і до суду апеляційної інстанції.

Залишення позову без розгляду не перешкоджає особі після усунення умов, що були підставою залишення позову без розгляду, звернутися до суду повторно.

З огляду на наведене також немає підстав вважати, що права позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд, відповідно до статті 55 Конституції України, пункту 1 статті 6 Конвенції, є порушеними.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення заявником норм процесуального закону та незгоди з висновками судів попередніх інстанцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2025 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова