Номер провадження 2-о/754/242/25
Справа №754/4471/25
РІШЕННЯ

Іменем України

05 травня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді - Сенюти В.О.,

секретаря судового засідання - Кочерги І.Ю.

за участю:

заявника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство Оборони України про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту смерті.

Заяву обґрунтовано тим, що заявниця являється опікуном своїх онуків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі розпорядження Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області. Мати дітей ОСОБА_4 (донька заявниці) померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батько дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 є зятем заявниці, який будучи військовослужбовецем Збройних Сил України, зник безвісти 04.08.2023 під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Заявниця вказує, що у зв`язку з тим, що її зять ОСОБА_3 являється безвісті зниклим війковослужбовцем під час бойових дій, вона звернулась до відповідного ТЦК та СП для отримання грошової допомоги, яку було призначено в інтересах неповнолітніх дітей безвісті зниклого військовослужбовця. Однак, звертаючи увагу на той факт, що ОСОБА_3 тривалий проміжок часу являється безвісті зниклим, і на думку заявниці загинув під час бойових дій, та з метою отримання одноразової грошової допомоги в зв`язку з його загибеллю, ОСОБА_1 звертається до суду з заявою про встановлення факту його смерті.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26.03.2025 відкрито окреме провадження та призначене судове засідання.

Від представника заінтересованої особи Міністерства Оборони України - Овод А.П. надійшли письмові пояснення, відповідно до яких, у заяві ОСОБА_1 чітко незрозуміло, в якому саме порядку вона звернулася до суду. В поданій заяві міститься посилання як на п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, так і на ст. 317 ЦПК України. Разом з тим, необхідних доказів, які б достовірно підтверджували факт смерті ОСОБА_3 , до заяви ОСОБА_1 не додано. Крім того, у заяві відсутнє визначення мети встановлення юридичного факту, що унеможливлює повною мірою визначити коло осіб, які можуть бути залучені у справі в якості заінтересованих осіб. Враховуючи мету встановлення факту, може виникнути спір про право, який не може бути предметом розгляду в окремому провадженні. Враховуючи положення статті 46 ЦК України, коли воєнні дії на території України не закінчилися та про закінчення воєнного стану в Україні не оголошено, особа може бути оголошена померлою лише через два роки, або з урахуванням конкретних обставин і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. У зв`язку із тим, що воєнні дії на території України тривають, відлік встановленого шестимісячного строку відповідно ще не розпочався, тому звернення заявника до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою є передчасною і виключає можливість визнання особи померлою в порядку ст. 46 ЦК України. В свою чергу підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Долучені заявницею докази не можуть достовірно свідчити про смерть військовослужбовця в конкретний час і за конкретних обставин.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 подану заяву підтримала, просила задовольнити з викладених підстав.

Інші учасники розгляду справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши вступне слово заявниці, дослідивши та оцінивши письмові докази у їхній сукупності, суд встановив наступні обставини і прийшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є опікуном своїх онуків ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується розпорядженнями Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області. (а.с.18-20).

Заявниця спільно з дітьми - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , являються внутрішньо переміщенними особами та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб № 3003- від 27.11.2024 та № 3003- від 27.11.2024 (а.с.21-22).

Біологічна мати дітей - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджкється свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 від 12.06.2024 (а.с.23).

ІНФОРМАЦІЯ_6 склав повідомлення про те, що солдат ОСОБА_3 1987 року народження, під час штурмових дій зник безвісти 19.07.2023 в районі н.п. Кліщіївка Бахмутського району Донецької області (а.с.26).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, внесено відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст. 115 КК України, номер кримінального провадження № 0001011.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частинами третьою - четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:

- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);

- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Вказані процедури різняться між собою та мають певні особливості.

Пунктом 8 частини статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша - друга статті 318 ЦПК України).

Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 у справі № 591/1461/19.

Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі п.8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної реєстрації факту смерті.

Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).

Відповідно до статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.

Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

З огляду на викладене, виходячи зі змісту статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України).

Вказаний висновок Верховного Суду міститься у постанові від 02.04.2025 у справі № 753/11685/24.

Аналіз змісту заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що заявниця фактично просить суд встановити факт смерті її зятя ОСОБА_3 (військовослужбовця) у певний час - ІНФОРМАЦІЯ_7 під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій, пов`язана із захистом Батьківщини, з метою отримання свідоцтва про його смерть.

На підтвердження обґрунтованості своєї заяви, заявниця посилалась на те, що її зять ОСОБА_3 загинув під час бойових дій, що нічим не підтверджується.

На підтвердження вимог своєї заяви заявниця надала суду копії: повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_8 № 02/6787 про безвісти зниклого ОСОБА_3 , витяг з єдиного реєстру судових розслідувань.

Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України заявниця не надала суду належні, достовірні та допустимі докази смерті ОСОБА_3 .

Проте, з долучених доказів до заяви, у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_3 саме 19.07.2023, а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть солдата.

Враховуючи вище викладене та правову позицію Верховного Суду в даній категорії справ, суд приходить до висновку, що немає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - факту смерті її зятя ОСОБА_3 (військовослужбовця) у певний час - ІНФОРМАЦІЯ_7 під час виконання бойового завдання.

Разом з тим, з огляду на встановлені у цій справі обставини та наявність у заявниці вірогідного припущення про смерть її зятя ОСОБА_3 , остання, як опікун дітей, не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про оголошення судом ОСОБА_3 померлим на підставі частини другої статті 46 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 293, 315 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство Оборони України про встановлення факту смерті - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено - 16.05.2025.

Суддя В.О. Сенюта