Провадження № 4-с/638/49/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Дудка Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , яка дії від імені та в інтересах відповідача (боржника) ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця, позивач (стягувач) ОСОБА_3 , державний виконавець Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,-

ВСТАНОВИВ:

06.05.2025 ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в обгрунтування якої вказує, що 04.09.2020 Київським ВДВС відкрито виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на всі рахунки боржника. 16.04.2025 представник боржника звернулася до державного виконавця з заявою про скасування арешту з рахунку боржника, який відкритий у АТ «Укрсиббанк» на ім`я ОСОБА_2 . Державним виконавцем відмовлено у скасуванні арешту та роз`яснена можливість зняття такого арешту у судовому порядку. На думку скаржника такі дії державного виконавця незаконні, оскільки на вказаний рахунок ОСОБА_2 отримує заробітну плату, про що свідчить виписка по картковому рахунку. У зв`язку з чим скаржник просив визнати незаконними дії старшого державного виконавця Київського ВДВС Хільченко А.А. щодо не зняття арешту з рахунку, який відкритий у АТ «Укрсиббанк» та зняти арешт.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.05.2025 скаргу передано в провадження судді Семіряд І.В.

Від представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд скарга за її відсутності, скаргу підтримала та просила задовольнити.

Позивач (стягувач) ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, про що свідчить довідка про доставку електронного документу «Судова повістка» в електронний кабінет Сідєльнікова Г.Г.

Від ОСОБА_4 , як представника Київського ВДВС у м. Харкові надійшла заява про відкладення розгляду скарги, яка мотивована тим, що державний виконавець Хільченко А.А., на виконанні якої перебуває виконавче провадження перебуває у відпустці.

При цьому представником Київського ВДВС не надано доказів перебування державного виконавця у відпустці , а також не зазначено, яка мета відкладення розгляду справи та не надано доказів того, що за відсутності державного виконавця Хільченко А.А. неможливо підготувати заперечення проти скарги.

Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення судового рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Окрім того, відповідно до ст. 450 ЦПК України неявка осіб не є перешкодою для розгляду скарги.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:

Судом встановлено, що 22.07.2020 Дзержинським районним судом м. Харкова ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за розпискою 716 687,77 грн, три проценти річних: 40 468,31 грн, проценти за користування грошовими коштами: 492 364,50 грн, а всього 1 249 520,58 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору за подання позову у розмірі 8000 грн та подання заяви про забезпечення позову у сумі 352,40 грн, а всього 8352,40 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 26.09.2023 рішення Дзержинського районного суду м. Харкова залишено в силі. Постановою Верховного Суду від 29.07.2024 заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.07.2020 та постанову Полтавського апеляційного суду від 26.09.2023 залишено без змін.

Вказане рішення пред`явлено до виконання.

ЗУ «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» № 4273-IX від 26.02.2025, який набрав чинності 25.04.2025, змінено найменування місцевих загальних судів, зокрема Дзержинський районний суд м. Харкова змінено на Шевченківський районний суд м. Харкова. Зміна найменування місцевого загального суду не призвела до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду.

Як зазначає ОСОБА_2 в межах виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості на користь ОСОБА_3 , державним виконавцем накладено арешти, зокрема на рахунки, які відкриті для нарахування заробітної плати.

Постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС від 23.04.2025 №63022080 підтверджується, що вказаною постановою звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Представник ОСОБА_2 адвокат Головко А.І. звернулася до Київського ВДВС з заявою , якій просила скасувати постанову в межах виконавчого провадження №63022080 про арешт коштів боржника, який відкритий у АТ «Укрсиббанк» НОМЕР_1 , у зв`язку з тим, що вказаний рахунок передбачений для виплати заробітної плати.

21.04.2025 старший державний виконавець Хільченко А. повідомила, що питання щодо зняття арешту з конкретного рахунку може бути вирішено у судовому порядку.

Скаржником надано виписку за картковим рахунком клієнта за період з 01.05.2024 по 02.12.2024 АТ «Укрсиббанк», якою підтверджується, що ОСОБА_2 у АТ «Укрсиббанк» відкрито рахунок НОМЕР_1 на який здійснюється нарахування заробітної плати та аванси від ПП «Молсервіс». Окрім того, у цій же виписці відображено, що видаткові операції обмежено з 15.05.2024 згідно постанови про арешт.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

За змістом ч.2 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на коштина рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

З 22.03.2022 набрав чинності ЗУ № 2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", яким вказаний розділ доповнено пунктом 10-2 наступного змісту: «…Тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації)…»

Загальновідомою обставиною є введення з 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації на території України воєнного стану, який триває до теперішнього часу.

Враховуючи, що за змістом ч. 1 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт та вилучення (списання) коштів є формою звернення стягнення на майно боржника, а наведеним вище п.10-2 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" визначено пряму заборону звернення стягнення на заробітну плату боржника у період дії воєнного стану.

Згідно з ч.ч. 4,5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

За правилами ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно з ч.ч. 1. 2 ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження» - стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувана або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого і документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Ч.ч. 2. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних (трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону (абзац другий частини другої ст. 59 Закону).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19.

Зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Вказаний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20 .

Як встановлено в судовому засіданні державним виконавцем звернуто стягнення, зокрема на заробітну плату ОСОБА_2 та накладено арешт на рахунок, на який здійснюється нарахування заробітної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Конвенції «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства.

Накладення арешту на рахунок боржника, призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату зарплати, що призводить до порушення конституційних прав громадян.

Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі №340/1018/19, від 29 січня 2020 року у справі №820/5422/17, від 27 червня 2019 року у справі №916/73/19.

Державним виконавцем не перевірено належним чином правову природу (статус) грошових коштів боржника ОСОБА_2 , на які накладено арешт.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20 вказано, залишення арешту на кошти, які складають заробітну плату боржника, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання боржником будь-яких коштів заробітної плати, як єдиного джерела для існування та порушує право на отримання винагороди за працю.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що залишення арешту на кошти, які складають заробітну плату боржника, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання ОСОБА_2 будь-яких коштів заробітної плати, як єдиного джерела, що порушує його право на отримання винагороди за працю, а тому бездіяльність державного виконавця, яка полягає у нескасуваня арешту на заробітну плату, є протиправно.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За правилами ст. 453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Керуючись ст.18, 447-453 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , яка дії від імені та в інтересах відповідача (боржника) ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця, позивач (стягувач) ОСОБА_3 , державний виконавець Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції- задовольнити.

Визнати неправомірним дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хільченко Анни Андріївни щодо не скасування арешту з рахунку, який відкритий в Акціонерному товаристві «Укрсиббанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 .

Зобов`язати старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хільченко Анну Андріївну або іншу посадову особу Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з рахунку, який відкритий в Акціонерному товаристві «Укрсиббанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 .

Зобов`язати старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хільченко Анну Андріївну або іншу посадову особу Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомити суд, стягувача та боржника про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Семіряд