Справа № 361/2564/25
Провадження № 2/361/863/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючої судді Гізатуліної Н.М. розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Позов мотивував тим, що між ним та ОСОБА_2 04 травня 2022 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстровано шлюб, актовий запис № 614. У шлюбі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначив, що спільне життя з відповідачкою не склалося та сім`я фактично розпалася через психологічну несумісність.

У жовтні 2024 року відповідачка разом з їхньою спільною дитиною залишила в добровільному порядку квартиру де мешкала їх родина та переїхала проживати за місцем її реєстрації. З того ж часу кожен з них має окремий бюджет, вони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні відносини.

На даний час сторони перебувають в інших фактичних шлюбних стосунках. Вважає, що шлюб між ними носить формальний характер. Позивач втратив до відповідачки почуття любові та поваги, а подальше сумісне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам та є неможливим.

На підставі викладеного просив:

1.Розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 зареєстрований 04 травня 2022 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 614.

2.Судові витрати покласти на нього.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду Овдієнко Л.П. від 31 березня 2025 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_4 у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 березня 2025 року вищевказану цивільну справу передано на розгляд судді Гізатуліній Н.М.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2025 року цивільну справу прийнято до провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику /повідомлення сторін.

01 травня 2025 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву.

Зазначив, що на думку відповідачки, сімейне життя не склалося у зв`язку з різними поглядами, відсутністю взаєморозуміння і взаємної підтримки, втратою почуття любові і поваги один до одного. Позивач чинив тиск та здійснював низку протиправних дій щодо неї, чим зумовив остаточне припинення будь-яких відносин між ними.

На даний час шлюбні відносини між нею та позивачем фактично припинились. Подружжя не веде спільного господарства та проживає окремо один від одного. Подальше примирення, спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим. В інтересах кожного з подружжя, а також їхньої дитини, є розірвання шлюбу.

Враховуючи викладене, відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем, просить прізвище « ОСОБА_6 » на дошлюбне не змінювати, залишити малолітню дитину проживати разом з нею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вирішуючи питання про те, чи не суперечить визнання позову закону, визначаючи наявність підстав для ухвалення рішення, суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно із ст. 3 Сімейного Кодексу України (далі СК України), сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.2 ст. 36, 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Отже, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Стаття 112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що 04 травня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зареєстрований шлюб, актовий запис № 614. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_6 ».

У шлюбі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначив, що спільне життя з відповідачкою не склалося та сім`я фактично розпалася через психологічну несумісність.

У жовтні 2024 року відповідачка разом з їхньою спільною дитиною залишила в добровільному порядку квартиру де мешкала їх родина та переїхала проживати за місцем її реєстрації. З того ж часу кожен з них має окремий бюджет, вони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні відносини. На даний час сторони перебувають в інших фактичних шлюбних стосунках.

Вважає, що шлюб між ними носить формальний характер. Він втратив до відповідачки почуття любові та поваги, а подальше сумісне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам та є неможливим.

01 травня 2025 року Вх. № 21952 через представник відповідачки подав через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, у якому у якій зазначив, що ОСОБА_2 не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, враховуючи, що між подружжям відсутні будь-які намагання, спрямовані на відновлення сімейних відносин, відповідачка визнала позов, таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, подальше подружнє життя суперечитиме інтересам сторін, збереження сім`ї є неможливим, дійшов висновку проте, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідачка просила суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_6 ».

Відтак, враховуючи, що питання про вибір прізвища після розірвання шлюбу залежить від волевиявлення особи, яка його змінила, у зв`язку з реєстрацією шлюбу, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідачки та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_6 ».

Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частинами 1, 2 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звернення до суду не є беззаперечним і повинно відбуватись за правилами визначеними процесуальним законом.

Згідно із ч. 1 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.

Із справи відомо, що відповідачка та її представник до суду зустрічної позовної заяви про визначення місця проживання дитини в межах розгляду цієї справи не подавали, у зв`язку з чим вимога викладена представником відповідачки у відзиві про визначення місця проживання дитини окремому розгляду у межах цієї справи, відповідно до норм цивільного процесуального законодавства не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач просив судові витрати з відповідачки не стягувати, суд у даній справі це питання не вирішує.

Керуючись ст. ст. 105, 109, 110, 112114 СК України, ст. 4, 7, 10, 13, 81, 141, 142, 206, 247, 263265, 272, 273, 274, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 04 травня 2022 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 614 розірвати.

Прізвище відповідачки після розірвання шлюбу залишити « ОСОБА_6 ».

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 12 травня 2025 року.

Суддя Н.М. Гізатуліна