УХВАЛА

23 квітня 2025 року

місто Київ

справа № 670/311/24

провадження № 14-42зц25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Погрібного С. О.,

суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Єленіної Ж. М., Кишакевича Л. Ю., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Ступак О. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.

ознайомилася зі скаргою ОСОБА_1 на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2024 року, постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 грудня 2024 року та постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 березня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко агро», третя особа - приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_2, про розірвання договору оренди земельної ділянки, скасування запису про державну реєстрацію речового права, стягнення інфляційних втрат, пені та відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

1. ОСОБА_1 у квітні 2024 року звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко агро»

(далі - ТОВ «Енселко агро»), третя особа - приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_2., в якому просила розірвати договір оренди земельної ділянки, скасувати запис про державну реєстрацію речового права, стягнути з ТОВ «Енселко Агро» інфляційні нарахування у розмірі 11 000,00 грн, пеню за несвоєчасну виплату орендної плати в розмірі 12 000 грн, відшкодувати з ТОВ «Енселко агро» та ОСОБА_2 моральну шкоду по 5 000,00 грн з кожного, а також матеріальну шкоду на витрачені кошти за проїзд до суду в розмірі 1 410,00 грн.

2. Рішенням від 09 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 05 грудня 2024 року, Віньковецький районний суд Хмельницької області відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

3. Постановою від 17 березня 2025 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 грудня 2024 року - без змін.

4. ОСОБА_1 09 квітня 2025 року із застосуванням засобів поштового зв`язку подала до Великої Палати Верховного Суду скаргу, у якій просить переглянути рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2024 року, постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 грудня 2024 року та постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 березня 2025 року.

5. Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання, що у прийнятті скарги потрібно відмовити та повернути її заявниці з огляду на такі міркування.

6. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 6 і частина друга статті 19 Конституції України).

7. Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції. У складі Верховного Суду діють, зокрема, Касаційний цивільний суд і Велика Палата Верховного Суду

(частина перша статті 36, пункти 1, 5 частини другої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

8. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 45 згаданого Закону Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

9. Судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 Цивільного процесуального кодексу України; далі - ЦПК України).

10. Право на касаційне оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначені у статті 389 ЦПК України.

11. Порядок подання касаційної скарги врегульовано в ЦПК України, згідно з частиною першою статті 391 якого касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду.

12. Відповідно до статей 393, 394 ЦПК України повноваження з прийняття касаційної скарги та відкриття касаційного провадження належать Верховному Судові, який діє у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду. На стадії відкриття касаційного провадження здійснюється перевірка правильності оформлення касаційної скарги та дотримання порядку її подання, зокрема й сплати судового збору та дотримання строків на касаційне оскарження.

13. Порядок передання справи до Великої Палати Верховного Суду передбачений у частинах третій - шостій статті 403 ЦПК України (ці приписи викладено в параграфі 3 глави 2 розділу V «Касаційний розгляд» цього Кодексу). Згідно з наведеними правилами саме після відкриття касаційного провадження, підготовки справи до касаційного розгляду та попереднього розгляду до Великої Палати Верховного Суду передається відповідна цивільна справа.

14. За змістом скарги, поданої до Великої Палати Верховного Суду, ОСОБА_1 не погоджується як із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, так і з постановою Верховного Суду від 17 березня 2025 року, просить їх переглянути.

15. Чинний процесуальний закон не передбачає можливості перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду (крім перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами відповідно до глави 3 розділу V ЦПК України), оскільки зазначені рішення є остаточними і подальшому оскарженню не підлягають, а також не надає повноважень з вирішення учасником справи питання про передачу Великій Палаті Верховного Суду на розгляд цивільної справи за межами приписів, передбачених ЦПК України.

16. Отже, через те, що чинне законодавство не передбачило такої можливості, немає правових підстав для розгляду поданої скарги ОСОБА_1 . Великою Палатою Верховного Суду, тому у її прийнятті потрібно відмовити та повернути заявниці. Така відмова не порушує право ОСОБА_1 на доступ до суду, оскільки вона реалізувала право на оскарження судового рішення в судах апеляційної та касаційної інстанцій.

17. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, параграф 36).

18. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання

з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуть для досягнення цієї мети (рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, параграф 53).

19. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоб порушувати саму сутність цього права. Також обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує «легітимну мету» і якщо немає «пропорційного співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, параграф 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, параграф 65).

20. Згідно з практикою ЄСПЛ юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення суду, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України», заява № 41984/98, параграф 53).

21. Звернення до Великої Палати Верховного Суду з проханням про здійснення ще одного розгляду справи фактично спрямоване на перегляд рішень судів трьох інстанцій, коли немає для цього визначеної процесуальним законом підстави. Такий перегляд є неможливим, оскільки ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).

Керуючись статтями 388, 391, 393, 394, 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

У прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду скарги ОСОБА_1 на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2024 року, постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 грудня 2024 року та постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 березня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко агро», третя особа - приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_2, про розірвання договору оренди земельної ділянки, скасування запису про державну реєстрацію речового права, стягнення інфляційних втрат, пені та відшкодування моральної шкоди - відмовити та повернути її заявниці разом із доданими до скарги документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С. О. Погрібний

Судді: О. О. Банасько О. В. Кривенда

О. Л. Булейко М. В. Мазур

Ю. Л. Власов С. Ю. Мартєв

І. А. Воробйова О. В. Ступак

О. А. Губська О. С. Ткачук

Ж. М. Єленіна В. Ю. Уркевич

Л. Ю. Кишакевич Є. А. Усенко

С. І. Кравченко Н. В. Шевцова