Справа №:755/8296/25
Провадження №: 2-з/755/115/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"16" травня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва, у складі головуючої-судді Хромової О.О., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Богуш Марини Костянтинівни, про забезпечення позову, що подана до пред`явлення позовної заяви у справі, особи, які можуть отримати статус учасника справи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Богуш М.К., звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, що подається до пред`явлення позову у справі, особи, які можуть отримати статус учасника справи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ, у якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 33/100 частини квартири в будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

На обґрунтування заяви зазначила, що ОСОБА_1 має намір звернутися до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа - Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ, про: 1) витребування майна

- 33/100 частки квартири АДРЕСА_2 , з чужого незаконного володіння; 2) визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , серія та номер б/н, виданого 06 листопада

2023 року Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією; 3) скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень від 23 листопада 2023 року, проведеної державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), м. Київ,

Набок В.М., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 70454020 від 29 листопада 2023 року, про реєстрацію права спільної часткової власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , по 1/3 частці за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; 4) визнання за ОСОБА_1 права власності на 33/100 частки квартири

АДРЕСА_2 .

На обґрунтування підстав позову ОСОБА_1 зазначила, що 16 червня 2004 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 2-760/2004, виділено в користування ОСОБА_1 кімнату площею 14,4 кв. м, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 кімнати площею 14,8 кв. м, та

15,1 кв. м в квартирі

АДРЕСА_2 . Місця загального користування - коридор площею 4,5 кв. м, вбиральню площею

0,9 кв. м, ванну кімнату площею 2,0 кв. м - залишено в загальному користуванні.

22 грудня 2004 року ОСОБА_1 отримала Свідоцтво про право власності, що видане Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією згідно розпорядження від 22 грудня 2004 року № 64-598 на 33/100 квартири АДРЕСА_2 . Право приватної власності ОСОБА_1 було зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в реєстровій книзі за № 6368.

Рішенням про відмову в проведені реєстраційних дій від 11 листопада 2024 року № 76024425 ОСОБА_1 відмовлено у проведені реєстраційних дій, так як відповідно до встановлених пошуків у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та отриманої інформації право власності на квартиру, що розташована за адресою:

АДРЕСА_2 , зареєстроване на праві спільної часткової власності за іншими фізичними особами в частці, що в сумі складає одиницю, а саме за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер б/н від 06 листопада 2023 року, виданого Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією.

Крім того, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в спадкову масу увійшла 1/3 частки квартири

АДРЕСА_2 . Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 є її син ОСОБА_2 .

Оскільки 33/100 частки квартири АДРЕСА_2 , вибула з володіння власника ОСОБА_1 поза її волею, на даний час відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не позбавлені можливості відчуження квартири АДРЕСА_2 на користь третіх осіб, що призведе до невиконання чи утруднення виконання рішення суд.

Водночас, ОСОБА_2 , був стороною по справі № 2-760/2004 та знав про те, що ОСОБА_1 було виділено в користування кімнату площею 14,4 кв. м (що відповідає 33/100 частки в квартирі), а в подальшому оформлено право власності, звернувся за видачею повторно свідоцтва до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації.

Така поведінка ОСОБА_2 є недобросовісною та свідчить про вчинення дій щодо позбавлення ОСОБА_1 права власності на 33/100 частки в квартирі, а тому ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_3 можуть в будь-який момент здійснити відчуження своїх часток в квартирі, що призведе до утруднення та неможливості виконання рішення суду в майбутньому. Більше того, з огляду на факт смерті ОСОБА_4 та відкриття спадщини, існує ризик отримання спадкоємцем померлої - її сином ОСОБА_2 в складі спадкової маси 1/3 частки на спірну квартиру, яка фактично набута у власність померлою на підставі незаконно виданого свідоцтва про право власності на квартиру. Як наслідок, можливе видання свідоцтва про право на спадщину на користь ОСОБА_2 зумовить ускладнення виконання майбутнього рішення суду по даному предмету спору.

З огляду на викладене заяву про забезпечення позову, що подана до пред`явлення позову у справі, просила задовольнити.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 травня 2025 року, заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О. 14 травня 2025 року.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, дослідивши додатки до неї, дійшов таких висновків.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Заява про забезпечення позову має відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

Згідно із положеннями частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (пункт 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України, до них належать: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті

150 ЦПК України).

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина десята статті 150 ЦПК України).

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із пунктами 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня

2018 року у справі № 914/970/18, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зі змісту поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що між сторонами виник спір з приводу об`єкта нерухомого майна - квартири за адресою:

АДРЕСА_2 , а саме частки у розмірі 33/100 вказаної квартири.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявник зазначав, що існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки спірне майно може бути відчужено на користь третіх осіб. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірна квартира на праві спільної часткової власності зареєстрована за іншими особами.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 грудня 2004 року, виданого Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією на підставі розпорядження від

22 грудня 2004 року № 64-598, 33/100 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 .

Водночас, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02 грудня 2024 року № 406253201 встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 (розмір частки - 1/3), ОСОБА_2 (розмір частки

-1/3), ОСОБА_3 (розмір частки -1/3).

Рішенням від 11 листопада 2024 року № 76024425 про відмову в проведенні реєстраційних дій Державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ, ОСОБА_5 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 05 листопада 2024 року № 63829040 встановлено наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій - наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: заявником подано заяву про державну реєстрацію речових прав (щодо права власності) на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вид реєстрації: набуття. Разом з заявою заявником надано свідоцтво про право власності від 22 грудня 2004 року, відповідно до якого заявнику (суб`єкту права) належить 33/100 частини квартири. Проте, відповідно до встановлених пошуків в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та отриманої інформації право власності на вищезазначений об`єкт нерухомого майна зареєстровано на праві спільної часткової власності за іншими фізичними особами в частці, що в сумі складає одиницю. На підставі викладеного ОСОБА_6 відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою.

Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано, що дійсно існує спір щодо об`єкта нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а обраний заявником захід забезпечення позову відповідає майбутнім позовним вимогам, запропоновані заходи щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку осіб, які можуть отримати статус відповідачів буде ефективним. Водночас, наведені заявником доводи у своїй сукупності свідчать про імовірність утруднення виконання рішення суду в майбутньому, у випадку невжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Отже, з метою уникнення зазначених негативних наслідків та запобігання унеможливленню виконання рішення суду та ефективного захисту прав та інтересів заявника, яка набуде статусу позивача після подання позову, доцільно вжити заходів забезпечення позову, що відповідатимуть майбутньому позову, шляхом накладення арешту на 33/100 частини квартири за адресою:

АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом майбутньої позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суддя доходить висновку про задоволення заяви про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви шляхом накладення арешту на

33/100 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000.

Керуючись статтями 149, 153 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Богуш Марини Костянтинівни, про забезпечення позову, що подана до пред`явлення позову у справі, особи, які можуть отримати статус учасника справи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ - задовольнити.

Накласти арешт на 33/100 частини об`єкта житлової нерухомості - квартири, загальною площею 61,4 кв. м, житлової площі - 44,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000.

Строк пред`явлення ухвали для виконання складає три роки.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дані про стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Дані про боржників:

ОСОБА_2 , дата народження - не відомо, реєстраційний номер облікової картки платника податків - не відомо, зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , дата народження - не відомо, реєстраційний номер облікової картки платника податків - не відомо, зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2 .

Суддя О.О. Хромова