Справа № 456/4673/24
Провадження № 2-о/456/52/2025
РІШЕННЯ

іменем України

27 лютого 2025 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Сімонової-Мацигін А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №456/4673/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересованої особи Стрийської міської ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

встановив:

Представник заявника ОСОБА_1 , - адвокат Горзов О.О., звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , з 01.01.2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто до часу відкриття спадщини.

В заяві зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Стрий Львівської області помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне йому майно, що включає в себе 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 .

За життя ОСОБА_2 заповіту не складав, одруженим не був, дітей не мав. Батьки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також його брат ОСОБА_5 померли.

Заявник, ОСОБА_1 , проживала з померлим однією сім`єю у період з 2018 року по 2023 рік, а тому, оскільки спадкоємці за законом попередніх черг відсутні, вона є єдиною спадкоємицею четвертої черги до майна померлого ОСОБА_2 .

У грудні 2023 року ОСОБА_1 вернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , однак повідомленням Стрийської державної нотаріальної контори від 04.01.2024 року №5/02-14, заявниці ОСОБА_1 роз`яснено про те, що для видачі свідоцтва про право на спадщину як спадкоємцю четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України, їй необхідно в судовому порядку встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2 .

Заяви та клопотання учасників справи.

Представник заявника адвокат Горзов О.О., через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи по суті за його відсутності. Одночасно у такій заяві висловлено позицію про те, що заявник просить її заяву задовольнити з підстав, що у ній викладені.

Представник заінтересованої особи Стрийської міської ради будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, відповідно до якої проти задоволення заяви не заперечив.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Шрамко Р.Т., від 06.09.2024 року вищевказану заяву, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами окремого провадження. Судове засідання щодо розгляду справи призначено у залі судових засідань приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, на 15.11.2024 року.

Ухвалою суду від 15.11.2024 закрито підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 21.01.2025 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у підготовчому засіданні у цій справі оголошено перерву до 27.02.2025 року у зв`язку із неявкою заінтересованої особи.

27.02.2025, розгляд справи по суті відбувся за відсутності сторін.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання по їх справі.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом також задоволено заяву про розгляд справи за їх відсутності та, виходячи з положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, суд вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд даної справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового засідання.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд дійшов такого висновку.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене право на суд разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (рішення Європейського Суду з прав людини від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70).

Згідно із статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В силу частин 1, 2 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав заявниці за пред`явленою заявою вимогами цивільного характеру, зокрема щодо спадкування, та причетність до порушення таких її прав зацікавленої особи Стрийської міської ради Львівської області, встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст правовідносин із оцінкою відповідних доказів.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Стрий Львівської області помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Стрию Стрийського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис №420 від 22.06.2023 року (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 , видане 22.06.2023 року Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Стрию Стрийського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне йому майно, що включає в себе 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 .

За життя ОСОБА_2 заповіту не складав, одруженим не був, дітей не мав. Батьки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також його брат ОСОБА_5 померли.

Заявник, ОСОБА_1 , проживала з померлим однією сім`єю у період з 2018 року по 2023 рік, а тому, оскільки спадкоємці за законом попередніх черг відсутні, вона є єдиною спадкоємицею четвертої черги до майна померлого ОСОБА_2 , зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 21 серпня 1997 року Стрийською міською радою на підставі рішення міськвиконкому від 21.08.1997 №257 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала на праві приватної спільної часткової власності і рівних долях: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 належну йому частку квартири успадкувала дружина - ОСОБА_4 .

14 серпня 2009 року мати заявниці ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_5 , який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану міста Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №246. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_7 .

Після укладення шлюбу ОСОБА_7 проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_5 , його матір`ю ОСОБА_4 та братом ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_4 , про що Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області складено відповідний актовий запис №290.

Після смерті ОСОБА_4 належні їй 2/4 частки квартири успадкував син - ОСОБА_5 , вітчим заявниці ОСОБА_1 .

З січня 2018 заявниця ОСОБА_1 переїхала проживати разом зі своєю матір`ю, вітчимом та його братом у їхній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Померлий ОСОБА_2 був рідним братом вітчима заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_5 . Починаючи з 2018 року заявниця проживала зі своєю матір`ю ОСОБА_8 , вітчимом ОСОБА_5 та його братом ОСОБА_2 однією сім`єю та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер вітчим заявниці ОСОБА_5 , про що Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) складено відповідний актовий запис № 326 від 26.06.2020.

Після смерті вітчима заявниця залишалася проживати у тій же квартирі разом зі своєю матір`ю ОСОБА_8 та братом вітчима - ОСОБА_2 .

Належні ОСОБА_9 3/4 частки квартири успадкувала дружина - ОСОБА_7 , мати заявниці, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Стрийською державною нотаріальною конторою 01.02.2021 за реєстровим №283.

ІНФОРМАЦІЯ_8 померла мати заявниці ОСОБА_7 , про що Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області складено відповідний актовий запис №290.

Після смерті матері заявниця надалі продовжувала проживати за однією адресою зі своїм дядьком (братом вітчима) ОСОБА_2 , оскільки той потребував сторонньої допомоги у зв`язку з інвалідністю, а інших родичів чи близьких, крім неї не мав.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Стрийською державною нотаріальною конторою 08.10.2021 за реєстровим №2797, ОСОБА_1 успадкувала 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 після смерті матері ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер. Після його смерті заявниця по даний час продовжує проживати у згаданій квартирі, де також зареєструвала своє місце проживання.

У грудні 2023 року ОСОБА_1 вернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 .

Повідомленням Стрийської державної нотаріальної контори від 04.01.2024 року №5/02-14, заявниці ОСОБА_1 роз`яснено про те, що для видачі свідоцтва про право на спадщину як спадкоємцю четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України, їй необхідно в судовому порядку встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2 .

Згідно акту №273 від 12.08.2024, складеним КП «Управляюча компанія «Комфортний Стрий», та довідкою КП «Управляюча компанія «Комфортний Стрий» від 14.08.2024 року №1133 також підтверджується факт спільного проживання заявника з ОСОБА_2 .

Відтак судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

До вказаних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

В судовому засіданні спадкоємців першої, другої та третьої черг, які б претендували на спадкове майно, не встановлено.

Відповідно до ст. 1264 у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В поданій до суду заяві заявник зазначив, що з 2018 року і до дня смерті спільно, однією сім`єю проживала зі спадкодавцем ОСОБА_2 , допомагала йому по господарству, здійснювала за ним догляд.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

При цьому обов`язок доказування та подання доказів встановлений ст. 81 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Окрім того, місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником та оцінені судом.

Висновки суду за результатами розгляду заяви.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов переконання, що заявник дійсно постійно проживала однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_2 до дня його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини, так як відповідно до ст. 1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Керуючись СТ..7, 10, 12, 13, 18, 259, 263-268, 279 ЦПК України суд, -

вирішив:

Заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , з 01.01.2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто до часу відкриття спадщини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р. Т. Шрамко