ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1853/25 Справа № 186/536/23 Суддя у 1-й інстанції - Кривошея С. С. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравенськoго міського суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року в цивільній справі номер 186/536/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року до Першотравенськoго міського суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 лютого 2019 року він отримав у відповідача картку для обслуговування, попередньо заповнивши анкету-заяву до договору про надання банківських послуг «Monobank».

23 червня 2021 року вночі він загубив свою картку та о 00:20 год. повідомив банку через чат з Monobank про цю подію, попросивши про випуск нової карти, при цьому самостійно заблокував її у застосунку. З банку йому також зателефонували та повідомили про те, що він має можливість блокувати карту та розблоковувати у застосунку на смартфоні, але користуватися нею зможе лише за допомогою «Apple Pay» або «Google Pay». Також, він отримав інформацію, куди може прийти для отримання нової карти, оскільки на той час він вже мешкав у м. Дніпро. Маючи таку інформацію та потребу у знятті частини коштів (на картці на той час було 50417,17 грн), він 24 червня 2021 року о 14:56 год. здійснив купівлю двох Інтернет-продуктів STEAM на 68,00 грн та 198,00 грн відповідно (залишок склав 50219,18 грн). Після чого позивач знову заблокував карту. Проте, коли позивач зайшов до застосунку банку 25 червня 2021 року о 03:10 годині, він побачив 113 списань з картки в магазинах, супермаркетах, АЗС в межах суми, по якій не треба вводити PIN CODE.

Після чого, позивач знову написав у підтримку та повідомив про цю ситуацію, але банком йому було повідомлено про те, що необхідно звернутись до поліції, та картку було заблоковано банком. Також, йому повідомили, що картка заблокована не була. Всі його звернення до органів Національної поліції та представників відповідача не принесли за цей час жодного результату.

Вважає, банком не були виконані належним чином зобов`язання по договору, внаслідок чого виникло списання його особистих коштів невідомими особами на суму 39011,89 грн.

Незважаючи на те, що є невстановлені особи, які на його думку скоїли корисне кримінальне правопорушення, вважає, що є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю банка та викраденням цих коштів, а тому за ці збитки перед ним у першу чергу повинен відповідати відповідач, який вже у регресному порядку може позиватися безпосередньо до тих невстановлених осіб.

Через бездіяльність банку, що передбачена договором, умовами та правилами, на які він, як пересічний споживач послуг розраховував, оскільки виконав всі рекомендації представника відповідача після втрати картки, але втратив значну для нього суму коштів, йому довелося потратити чимало часу для відновлення своєї фінансової спроможності, відшуковувати кошти для сплати орендованої квартири у м. Дніпро, купівлі продуктів харчування, одягу, тощо, позичати у друзів та рідних, що вкрай негативно вплинуло на його самопочуття та емоційний стан, який тривалий час був пригніченим.

Враховуючи характер та тривалість моральних душевних страждань, незручності у зв`язку з цим, неправомірність і тривалість невиконання відповідачем законних вимог споживача про відшкодування завданої шкоди, тому вважає, що своїми діями банк завдав йому моральну шкоду, яку він оцінює у 10000,00 грн.

Позивач просив суд стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на його користь збитки у розмірі 39011,89 грн та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Першотравенськoго міського суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Першотравенськoго міського суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року у справі № 186/536/23 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні усіх фактичних обставин справи, з відсутністю належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, отже є незаконним та необґрунтованим.

Відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я позивача, не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Апелянт повідомив банк про втрату карти негайно, що також підтверджується матеріалами судової справи, не заперечується банком та вказано в рішенні суду, тому відповідальність за подальші незаконні транзакції з картки позивача несе саме банк.

На думку апелянта, наявні підстави, з якими закон пов`язує право на відшкодування моральної шкоди, та вважає, що у цих правовідносинах шкода може бути відшкодована.

Від відповідача АТ «Універсал Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року у справі №186/536/23.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до Національної поліції з заявою щодо вчинення кримінального правопорушення відносно нього. Позивач не повідомляв суд про неможливість подати докази разом з позовом і не звертався до суду з клопотаннями про допомогу у отриманні доказів, які він не зміг отримати самостійно.

Відповідачем було надано суду докази того, що ОСОБА_1 повідомив банк, що він не просто загубив свою картку, а забув її у банкоматі. Тобто, втрата картки (платіжного засобу), яка дає можливість ініціювати платежі з рахунку ОСОБА_1 відбулась внаслідок необачності самого позивача, що беззаперечно свідчить саме про його вину у створенні умов для проведення спірних операцій третіми особами.

На думку відповідача, позивач, звернувшись з даним позовом до суду, намагається не захистити свої права, а перекласти вину за втрату ним картки на банк.

ОСОБА_1 вводить суд в оману щодо дійсних обставин справи, адже жодної операції не було проведено банком після його звернення до служби підтримки з повідомленням про втрату

ним картки та заявою про необхідність блокування.

Відповідно до п. 8.15. Умов та правил, зазначено: «У разі якщо клієнт дає згоду на проведення операцій з Картами або нанесеними на них даними поза полем його контролю, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІН-коду». Так само Банк не несе відповідальності за транзакції, що здійснено без введення ПІН-коду, у разі обрання такої опції Клієнтом в налаштуваннях додатку.

Спірні 113-ть платіжних операцій, про які зазначає позивач, було здійснено при налаштуваннях в мобільному додатку «не запитувати PIN-коду при здійсненні платежів банківською карткою за сумами до 500,00 грн», отже позивач здійснив такі налаштування самостійно у мобільному додатку «Monobank», здійснивши ідентифікацію та аутентифікацію у відповідності до умов договору, а отже банк не несе відповідальності за ці операції, оскільки вони були ініційовані самим клієнтом та супроводжувалися правильним введенням ПІН-коду самим клієнтом при введенні таких налаштувань.

Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди. Більш того, АТ «Універсал Банк» не порушував ані законодавства, ані умов укладеного договору при проведенні спірних операцій. Таким чином вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що з 04.07.2019 року позивачем та AT «Універсал Банк» було підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, у відповідності до п. 2 якої позивач погодився з тим, що ця Анкета-заява разом із Умовами і правилами обслуговування в AT «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (а.с. 38, том 1).

З роздруківки звернення позивача ОСОБА_1 до служби підтримки АТ «Універсал Банк», яка надана відповідачем, вбачається наступне:

23 червня 2021 року о 23 год. 20 хв. ОСОБА_1 звернувся до служби підтримки АТ «Універсал Банк» з приводу перевипуску картки Monobank № НОМЕР_1 , у зв`язку з її втратою. Оператором служби підтримки АТ «Універсал Банк» ОСОБА_2 було прийнято заявку на перевипуск картки та повідомлено ОСОБА_1 точку видачі нової картки Monobank. Також ОСОБА_1 було підтверджено оператору ОСОБА_2 , останню операцію втраченою карткою

№ НОМЕР_1 - 23.06.2021 року о 16 год. 21 хв. у кафе «Shaurma» на суму 27,00 грн.

25 червня 2021 року о 02 год. 10 хв. позивач ОСОБА_1 знову звернувся до служби підтримки АТ «Універсал Банк» та повідомив про втрату картки Monobank №571002, а також про те, що з втраченої ним картки проводились та проводяться несанкціоновані списання грошових коштів у магазинах, супермаркетах та АЗС. Крім того, ОСОБА_1 повідомив оператору ОСОБА_2 , про те, що він заблокував втрачену картку Monobank № НОМЕР_1 у додатку Monobank, а 24 червня 2021 року він розблокував через додаток Monobank заблоковану картку та о 14 год. 56 хв. цього ж дня придбав продукти компанії «Steam» на суму 198,00 грн. Після чого, він знову її заблокував у додатку Monobank, але вона не була заблокована.

25 червня 2021 року о 02 год. 21 хв. після звернення ОСОБА_1 , картка Monobank № НОМЕР_1 була заблокована оператором служби підтримки АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було запропоновано звернутись до поліції стосовно несанкціонованих списань з картки Monobank №571002. Також, позивачу було повідомлено про можливість проведення платежів або переказів грошових коштів, оплату покупок з заблокованої картки за допомогою додатку Monobank або додатків безконтактної оплати «Apple Pay» або «Google Pay» (а.с. 76-82, том 1).

Згідно з випискою з інформації по клієнту ОСОБА_1 , 24 червня 2021 року о 14 год. 42 хв. ОСОБА_1 було розблоковано карту Monobank №571002 та придбано продукт компанії «Steam» на суму 68,00 грн. Після чого картку було заблоковано. Цього ж дня о 14 год. 56 хв. ОСОБА_1 було знову розблоковано картку Monobank №571002 та придбано продукт компанії «Steam» на суму 198,00 грн. Після чого, картка ОСОБА_1 заблокована не була. Також, як вбачається з даної виписки, картка Monobank № НОМЕР_1 була заблокована 25 червня 2021 року о 03 год. 08 хв. (а.с. 83-91, том 1)

Згідно з випискою про рух коштів №003014052 від 22 травня 2023 року за період з 24 червня 2021 року по 25 червня 2021 року з картки Monobank ОСОБА_1 було витрачено грошових коштів на загальну суму 39707,89 грн (а.с. 14-18, том 1).

До матеріалів справи долучено умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, загальні умови випуску та обслуговування карток (Monobank) (а.с. 6-10, 93-141, том 1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

З вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до п. 14.12 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно з п. 14.14 ст. 14 зазначеного вище Закону банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банка.

Під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

У разі невиконання банком обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу ризик збитків від здійснення таких операцій несе банк.

Відповідно до п. 14.16 ст. 14 зазначеного вище Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 04.07.2019 року позивачем та AT «Універсал Банк» було підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, у відповідності до п. 2 якої позивач погодився з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами і правилами обслуговування в AT «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 3 анкети заяви підписанням цієї анкети-заяви позивач підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

З роздруківки звернення позивача ОСОБА_1 до служби підтримки АТ «Універсал Банк» вбачається наступне:

23 червня 2021 року о 23 год. 20 хв. ОСОБА_1 звернувся до служби підтримки АТ «Універсал Банк» з приводу перевипуску картки Monobank № НОМЕР_1 у зв`язку з її втратою. Оператором служби підтримки АТ «Універсал Банк» Анастасією було прийнято заявку на перевипуск картки та повідомлено ОСОБА_1 точку видачі нової картки Monobank. Також ОСОБА_1 було підтверджено оператору Анастасії останню операцію втраченою карткою № НОМЕР_1 - 23.06.2021 року о 16 год. 21 хв. у кафе «Shaurma» на суму 27,00 грн.

25 червня 2021 року о 02 год. 10 хв. позивач ОСОБА_1 знову звернувся до служби підтримки АТ «Універсал Банк» та повідомив про втрату картки Monobank №571002, а також про те, що з втраченої ним картки проводились та проводяться несанкціоновані списання грошових коштів у магазинах, супермаркетах та АЗС. Крім того, ОСОБА_1 повідомив оператору ОСОБА_2 про те, що він заблокував втрачену картку Monobank № НОМЕР_1 у додатку Monobank, а 24 червня 2021 року він розблокував через додаток Monobank заблоковану картку та о 14 год. 56 хв. цього ж дня придбав продукти компанії «Steam» на суму 198,00 грн. Після чого, він знову її заблокував у додатку Monobank, але вона не була заблокована.

25 червня 2021 року о 02 год. 21 хв. після звернення ОСОБА_1 картка НОМЕР_2 була заблокована оператором служби підтримки АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було запропоновано звернутись до поліції стосовно несанкціонованих списань з картки Monobank №571002. Також позивачу було повідомлено про можливість проведення платежів або переказів грошових коштів, оплату покупок з заблокованої картки за допомогою додатку Monobank або додатків безконтактної оплати «Apple Pay» або «Google Pay».

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача ОСОБА_1 до органів Національної поліції з заявою щодо вчинення кримінального правопорушення відносно нього.

Згідно з випискою з інформації по клієнту ОСОБА_1 24 червня 2021 року о 14 год. 42 хв. ОСОБА_1 було розблоковано карту Monobank №571002 та придбано продукт компанії «Steam» на суму 68,00 грн. Після чого картку було заблоковано. Цього ж дня о 14 год. 56 хв. ОСОБА_1 було знову розблоковано картку Monobank №571002 та придбано продукт компанії «Steam» на суму 198,00 грн. Після чого, картка ОСОБА_1 заблокована не була. Також, як вбачається з даної виписки, картка Monobank №571002 була заблокована 25 червня 2021 року о 03 год. 08 хв.

Відповідно до п. 8.15. Умов та правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, зазначено: «У разі якщо клієнт дає згоду на проведення операцій з Картами або нанесеними на них даними поза полем його контролю, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІН-коду».

Так само банк не несе відповідальності за транзакції, що здійснено без введення ПІН-коду, у разі обрання такої опції клієнтом в налаштуваннях додатку.

Обравши пункт «запит ПІН-коду», з`являються опції, що дають можливість клієнту обрати умови запиту ПІН-коду. Зокрема, чи запитувати його кожного разу під час купівлі, чи не запитувати при купівлі до обраної граничної суми.

За замовчуванням, стандартне налаштування запиту ПІН-коду в мобільному додатку «Monobank» під час купівлі будь-яких товарів та/або послуг встановлено на опції «завжди запитувати ПІН-код».

Але, кожен клієнт може зробити налаштування запиту ПІН-коду під час купівлі за потреби на свій власний розсуд, а отже банк не може впливати якимось чином на свідомий власноручний вибір клієнтами налаштування запиту ПІН-коду в мобільному додатку «Monobank», оскільки це виключне право клієнта.

Так, відповідно до п. 3.3 Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» операції, що здійснюються з використанням платіжної картки, з введенням відповідного ПІН-коду або з введенням коду, наданого банком в рамках технології 3D-Secure, або операції, що здійснюються з використанням платіжної картки без введення ПІН-коду, або з використанням реквізитів платіжної картки, або з використанням аутентифікаційних даних, у тому числі в мобільному додатку - визнаються підтвердженими клієнтом та ініційованими ним власноруч.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що зміни, зроблені позивачем в налаштуванні запиту PIN-коду при здійсненні платежів банківською карткою є особистою дією позивача, оскільки саме позивач визначив для своєї зручності такий порядок запиту PIN-коду при здійсненні платежів банківською карткою, а отже будь-які порушення зі сторони банку щодо таких особистих налаштувань позивача відсутні.

За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка давала змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою Monobank №571002.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Першотравенськoго міського суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: