Справа №303/1831/25
2/303/573/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

з участю секретаря судових засідань Славич М.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженню цивільну справу за позовом представника позивача ТзОВ «ФК ПІНГ-ПОНГ» - Лановий Євгена Миколайовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТзОВ «ФК ПІНГ-ПОНГ» - Лановий Є.М. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 14.02.2020 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомлення рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТзОВ «МІЛОАН», ОСОБА_1 подала заяву на оримання кредиту №1059513.

Законодаством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом.

Відповідно до умов кредитного договору, до укладення договору отримав проект цього кредитного договору разом із додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та правилами, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору.

Хронологія вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину, інформація з інформаційно-телекомунікаційної системи ТзОВ «МІЛОАН» про надсилання відповідачем СМС на номер відповідача та інформацією з електронного файлу (LogFile застосування коду) щодо підтвердження підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором електронного повідомлдення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір у формі електронного правочину містяться у кредитному договорі.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 уклала Договір про споживчий кредит №1059513 від 14.02.2020 року з ТзОВ «МІЛОАН» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 6 000 гривень.

У свою чергу, відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого, згідно умов Договору факторингу №01/04, ТзОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором №1059513 від 14.02.2020 року на користь ТзОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

13.12.2021 року між ТзОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТзОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено договір факторингу №1/4, у відповідності до умов якого та згідно Додатку №1 до договору факторингу, набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №1059513 від 14.02.2020 року.

Сума боргу ОСОБА_1 перед ТзОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» становить 18 900 гривень, з яких: 6 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 11 700 гривень заборгованість за відсотками та 1 200 гривень заборгованість за комісією.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_1 відзив на позовну заяву не подала.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.02.2020 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №1059513, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 6 000 гривень, строком на 30 днів, комісія за надання кредиту 1 200 гривень (а.с. 26-32).

01.04.2020 року між ТзОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТзОВ «Мілоан» був укладений Договір факторингу №01/04, згідно якого ТзОВ «Мілоан» відступило на користь ТзОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» права вимоги за кредитним договором №1059513 від 14.02.2020 року (а.с. 33-45).

13.12.2021 року між ТзОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТзОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» був укладений договір факторингу №1/4, згідно якого ТзОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» відступило на користь ТзОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» права вимоги за кредитним договором №1059513 від 14.02.2020 року (а.с. 46-53, 58-67).

Таким чином, судом встановлено, що ТзОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» наділено правом вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №1059513 від 14.02.2020 року.

Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України визначена письмова форма укладення кредитного договору. За вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із ч.1 ст.634 ЦК України вбачається, що Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства.

Таким чином, беручи до уваги вищезазначене, а також те, що відповідачем ОСОБА_1 не було подано відзив на позовну заяву та не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи представника позивача щодо отримання кредитних коштів або їх повернення, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог, порушення зобов`язання визнається судом таким, що сталося з вини відповідача ОСОБА_2 , а отже суд вважає, що позов підлягає в цій частині до задоволення.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що між ТзОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» та адвокатом Білецьким Б.М., укладено договір №43657029 від 01.11.2024 року про надання правової допомоги (а.с. 21-25).

Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Білецьким Б.М., останній виконав такі наступні роботи:

- правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів 1,5 год. х 1500 грн. = 1250 грн.;

- складання позовної заяви в тому числі попередній розрахунок суми судових витрат 3 год. х 1000 грн. =3000 грн.;

- формування додатків до позовної заяви (письмові докази) 1 год. х 750 грн. = 750 грн.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 року у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та збирання яких адвокат витратив значний час. Даний спір є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, справа є типовою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, врахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторони, прийшов до висновку, що з урахуванням вимог розумності та справедливості, із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» слід стягнути 4 000 гривень судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.11, 509, 526, 611, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» заборгованість за кредитним договором №1059513 від 14.02.2020 року у розмірі 18 900 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» сплачений судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 40 копійок та 4 000 (чотири тисячі) гривень за витрати за надання правничої допомоги.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Позивач: ТзОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ», , IBAN: НОМЕР_1 в АТ «СЕНС БАНК», місце знаходження: 07406, м.Бровари, вул.Симона Петлюри, буд.21/1, Київська область.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 16.05.2025 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір