ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 травня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/15457/24

Головуючий у першій інстанції Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/795/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Чернігівська міська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Людмила Анатоліївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Чернігівської міської ради на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просила визначити їй додатковий строк терміном один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір, ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина, до якої належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 . Встановлений чинним законодавством шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини позивачка пропустила через психологічне виснаження, оскільки протягом 2021-2023 років втратила обох батьків, що зумовило стресовий стан. Смерть матері призвела до тяжкого фізичного та морального перевантаження, у зв`язку з чим ОСОБА_1 зверталася за психологічною допомогою, оскільки тривалий час не могла сприйняти смерть близької людини та змиритися з цією обставиною.

Позивачка зазначила, що вважала зупиненим перебіг строку для прийняття спадщини на період дії воєнного стану в Україні, оскільки така інформація поширювалася у засобах масової інформації. Указувала, що пропущений строк для подачі заяви є незначним, і з огляду на відсутність інших спадкоємців позбавлення її права на спадкове майно матиме наслідком непропорційне втручання держави у право особи на володіння майном.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 терміном один місяць з дня набрання рішенням законної сили.

В апеляційній скарзі Чернігівська міська рада, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції залишив поза увагою позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 02 листопада 2020 року у справі № 127/12911/18, за якою оцінка поважності причин пропуску звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини.

Відповідач вважає, що нестійкий психоемоційний стан позивачки, який вона підтвердила лише довідкою члена Української спілки психотерапевтів ОСОБА_3 , не може бути підставою для задоволення позову. Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 752/11156/18-ц виснував, що перебування у депресії у зв`язку зі смертю чоловіка не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки глибокі душевні страждання у зв`язку зі смертю близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей, і законодавець, встановлюючи строк для прийняття спадщини тривалістю шість місяців для всіх спадкоємців, враховував морально-психологічну сторону прийняття спадщини для спадкоємців. Всупереч наведеному, районний суд безпідставно обґрунтував своє рішення важким психоемоційним станом позивачки, зумовленим втратою батьків.

Звертає увагу суду на те, що за позицією Верховного Суду (постанова від 17 грудня 2021 року у справі № 369/6254/19-ц) факт перебування особи на лікуванні не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку, важливими у цьому аспекті є тривалість стаціонарного лікування та ступінь захворювання. Зважаючи на приписи ЗУ «Про психіатричну допомогу» та постанови КМУ від 29 квітня 2015 року «Про затвердження переліку галузей знань і спеціальностей, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої та фахової перед вищої освіти», спеціаліст-психолог не наділений повноваженнями встановлювати діагноз психічних розладів позивачки, тим більш встановлення тривалості відповідного «захворювання».

Наголошує на тому, що сам по собі факт введення в Україні воєнного стану не може бути визнано поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Мати позивачки померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто, строк на подання заяви до нотаріуса спливав 07 травня 2024 року. Період ведення активних бойових дій на території Чернігівської міської територіальної громади тривав з 24 лютого по 31 березня 2022 року і не охоплював період, протягом якого позивачка мала звернутися до нотаріальної контори. При цьому, введення воєнного стану не завадило ОСОБА_1 своєчасно прийняти спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька, що підтверджується виданим їй свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Пункт 3 постанови КМУ «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28 квітня 2022 року (в наступних редакціях), за яким перебіг строку для прийняття спадщини на час дії воєнного стану зупиняється, був виключений на підставі постанови КМУ від 09 травня 2023 року. Мати позивачки померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто через шість місяців після законодавчого усунення суперечностей щодо порядку і строку прийняття спадщини у чинному законодавстві.

Стверджує, що ОСОБА_1 необґрунтовано вважає, що пропуск строку для подання заяви є незначним, з чим безпідставно погодився і суд першої інстанції. До нотаріуса позивачка звернулася через п`ять місяців після закінчення встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини, а чинна судова практика не містить конкретних часових визначень того, який проміжок пропуску відповідного строку можна вважати незначним. За висновками Верховного Суду незначним може визнаватися строк менше одного місяця (постанова від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц) та двох місяців (постанова від 16 серпня 2023 року у справі № 758/13293/18).

Скаржник вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався у рішенні на те, що ордер на житлове приміщення (квартиру) видавався на сім`ю з трьох осіб, в тому числі і позивачку, оскільки ці обставини не стосуються предмету спору, а ордер є виключно підставою для вселення в надане житлове приміщення. Спірну квартиру приватизовано батьками ОСОБА_1 ще у 1995 році без її участі.

У наданому відзиві ОСОБА_1 , вважаючи доводи апеляційної скарги такими, що суперечать основоположним правам людини, засадам суспільної моралі та гідності, а рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити. В обґрунтування відзиву позивачка зазначає, що після смерті обох батьків опинилася у вкрай складній життєвій ситуації, що відобразилося на її емоційному стані, психіці та фізичному самопочутті. Негативного впливу додала й військова агресія російської федерації на території України. Наведені обставини зумовили пропуск нею строку для оформлення спадкових прав. Звернувшись з цим позовом до суду, вона зіткнулася з активним супротивом з боку міської ради.

Стверджує, що відповідач, використовуючи формальні підстави, намагається позбавити її права на спадкове майно та обмежити у користуванні майном (1/2 частиною квартири), яке вже знаходиться частково у її власності. У цьому випадку Чернігівська міська рада діє виключно у власних інтересах, цинічно знецінює людські почуття та порушує базові права людини, зокрема, право на житло та право власності, оскільки ОСОБА_1 не має іншого житла, ніж спірна квартира.

Указує, що районний суд дійшов законного висновку про наявність підстав для визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини, урахувавши перелічені у позові обставини, які зумовили пропуск встановленого строку, зокрема, введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану; втрату батьків, що зумовило перебування у тяжкому психоемоційному стані; незначний проміжок пропущеного строку. Вважає, що скаржник жодним чином не спростував головного обґрунтування рішення суду невиправданого втручання у право власності, проте безпідставно вдався до аналізу питань, які не мають відношення до справи, зокрема, порядку проведення психіатричного огляду та встановлення діагнозів психічного розладу, а також висновків Верховного Суду щодо перебування фізичної особи у депресії при з`ясуванні питання щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини.

На переконання ОСОБА_1 , висновки суду касаційної інстанції, про необхідність застосування яких наголошує відповідач, є не релевантними до обставин цієї справи, оскільки практика Верховного Суду, на яку посилається відповідач, склалася у приватних відносинах між спадкоємцями, а не у відносинах з органом місцевого самоврядування. У спірних відносинах з органом влади визначальним, перш за все, є дотримання розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства, на відміну від приватних відносин між спадкоємцями, де задіяні виключно інтереси приватних осіб.

Сторона позивача зазначає, що попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу, які ОСОБА_1 очікує понести у зв`язку з розглядом справи в Чернігівському апеляційному суді, становить 20 000 грн. Докази щодо понесення таких витрат будуть надані протягом 5 днів після ухвалення судового рішення.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що пропущений позивачкою строк для прийняття спадщини з урахуванням законодавчих змін є досить незначним, а тому врахував принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивачки в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Районний суд констатував, що обмеження позивачки у прийнятті спадщини у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка виділялась її батьку на склад сім`ї, в тому числі і на неї, буде невиправданим втручанням у приватну сферу і становитиме для неї надмірний тягар та не забезпечить розумний баланс між інтересами сторін.

Суд взяв до уваги введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану, який діє і на момент ухвалення судом рішення, а також втрату позивачкою батька та матері, що зумовило стан важкого психоемоційного виснаження.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що позивачка ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до копії свідоцтва про народження її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с. 13).

12 липня 1991 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7 , взявши після його реєстрації прізвище чоловіка « ОСОБА_8 » (а.с. 19 зворот).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 1995 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних частках (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 18 зворот). Після смерті батька ОСОБА_1 успадкувала 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , що засвідчено копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 травня 2023 року (а.с. 16).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 05 травня 2023 року ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 (а.с. 17 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_2 (а.с. 18).

Згідно з витягом зі Спадкового реєстру № 78698405 від 10 жовтня 2024 року спадкова справа щодо майна після померлої ОСОБА_2 не заводилась (а.с. 11зворот).

З інформаційної довідки приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Л.А. від 11 жовтня 2024 року (а.с. 11) вбачається, що ОСОБА_1 усно звернулася щодо оформлення спадкових прав після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері, ОСОБА_2 . Нотаріус повідомила позивачку, що всупереч положенням ст. 1269, 1270 ЦК України, вона у період з 07 листопада 2023 року по 07 травня 2024 року не здійснила дій щодо прийняття спадщини, тому вважається такою, що не прийняла спадщину. Заявниці було роз`яснено її право звернення до суду для продовження строку на прийняття спадщини після смерті матері.

Відповідно до довідки, виданої 31 жовтня 2024 року психологом ОСОБА_9 , членом української спілки психотерапевтів (а.с. 19), ОСОБА_1 знаходиться в стані нервового виснаження, який виник в результаті фізичного, морального та інтелектуального перевантаження, починаючи з грудня 2021 року. Наслідком такого виснаження є порушення в роботі багатьох систем організму та психічних функцій (пам`яті, уваги, уяви, мислення та сприйняття), з періодичними фобічними проявами (порушення сну, раптова короткострокова тривожність). Рекомендована психотерапевтична допомога та кризове консультування.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до приписів ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

За змістом ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Приписами ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила даної норми про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18.

Відповідно до роз`яснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Як встановлено у справі, батькам позивачки на праві спільної власності в рівних частках належала квартира АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті батька ОСОБА_1 успадкувала належну йому 1/2 частину зазначеної квартири.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який триває і на час розгляду апеляційної скарги.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Строк, встановлений законом для прийняття спадщини (подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини), сплив 07 травня 2024 року. Позивачка є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті матері.

З позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернулася 31 жовтня 2024 року. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, зазначила, що у встановлений законом шестимісячний строк після смерті матері не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки перебувала у важкому моральному стані після смерті обох батьків, які сталися протягом незначного проміжку часу та через введення в Україні воєнного стану. Наголошувала на тому, що пропущений нею строк для подання заяви про прийняття спдащнини є не дуже значним.

За висновком районного суду ці указані ОСОБА_1 обставини унеможливлювали своєчасне звернення до нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав, отже, пропуск строку для прийняття спадщини позбавляє позивачку можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не порушить права та свободи інших осіб.

І у відзиві на позовну заяву (а.с. 34-36), і в апеляційній скарзі Чернігівська міська рада, заперечуючи проти позову, вважала наведені позивачкою причини пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини неповажними та стверджувала, що перебування позивачки у депресії у зв`язку зі смертю матері не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідач зазначав, що сам по собі факт введення в Україні воєнного стану не може визнаватись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки протягом шести місяців, коли ОСОБА_1 мала звернутись із заявою про прийняття спадщини, воєнні дії на території Чернігівської громади не велися, а пропущений на 5 місяців строк для подання заяви не можна вважати незначним.

Апеляційний суд, аналізуючи ці доводи скаржника, погоджується з правильністю висновку суду першої інстанції про те, що всі наведені позивачкою доводи саме у сукупності є поважними причинами для поновлення їй строку для подання заяви про прийняття спадщини. Втрата близької людини безумовно спричиняє стресовий стан, який кожна людина переживає індивідуально. Отже, відсутні підстави для висновку про те, що позивачка безумовно за шість місяців мала адаптуватись до втрати матері з огляду на те, що до цього поховала й батька. Хоча активні воєнні дії на території м. Чернігова у період, відведений ОСОБА_1 для прийняття спадщини, дійсно не велись, проте перебування всієї країни у стані війни очевидно не створює у особи відчуття безпеки та стабільності, ускладнює облаштування повсякденного життя, планування та відповідно реалізацію запланованого. Поняття «незначний строк» є оціночним. Відповідач, посилаючись на судову практику, стверджує, що незначним може вважатись пропуск особою строку на звернення до нотаріуса не більше двох місяців, проте не указує на підстави та критерії, з яких виходить при такому визначенні. Апеляційний суд вважає правильним висновок районного суду про те, що пропущений позивачкою строк на подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері є незначним, з огляду на наведені нею доводи щодо психологічного стану та подій у країні.

Колегія суддів зважає на те, що позивачка, будучи власницею 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , має намір успадкувати іншу її половину після смерті матері. ОСОБА_1 стверджує про відсутність у неї іншого житла у власності, і цих тверджень відповідач не спростував.

Апеляційний суд вважає правильним посилання суду першої інстанції на необхідність застосування при вирішенні спору норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішень Європейського суду з прав людини, якими визначено право кожної фізичної особи на мирне володіння своїм майном та недопущення втручання публічних органів у таке володіння. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на вільне володіння належним особі майном.

Принцип «пропорційності», яким, відповідно до ст. 2 ЦПК України, разом з іншими принципами зобов`язаний керуватися суд, тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Одночасно, дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 681/203/17-ц.

Відповідач не навів доводів щодо розумної необхідності позбавлення ОСОБА_1 можливості успадкувати частину батьківської оселі, половина якої вже належить їй, на користь територіальної громади. Колегія суддів погоджується з доводами сторони позивача про те, що практика судів, в тому числі і касаційної інстанції, яка сформована в ході розгляду у спадкових спорах між спадкоємцями, один з яких вже прийняв спадщину, а інший має таке бажання, є відмінною від тієї, в яких однією із сторін є орган місцевого самоврядування, а іншою особа, яка є спадкоємцем.

У зв`язку з наведеним апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що обмеження позивачки у прийнятті спадщини у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 буде невиправданим втручанням держави у приватну сферу і становитиме для позивачки надмірний тягар та не забезпечить розумний баланс між інтересами сторін.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла до переконання, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги цього висновку суду не спростовують і не дають підстави для скасування судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Чернігівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 травня 2025 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко