ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/50/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

07 травня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Трофимової Д.А.

суддів: Кочеткової І.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі Книш С.В.

розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Працевитого Геннадія Олександровича про зупинення провадження у цивільній справі з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2 , в особі представника Працевитого Геннадія Олександровича, до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, представник ПАТ «Державний ощадний банк України» просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 36 062,44 євро.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2019 року позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість у сумі 36 062,44 євро, з них: заборгованість за кредитом 28 643,62 євро; заборгованість за процентами 5 688,78 євро; пеня за прострочення процентів 699,83 євро; пеня за прострочення кредиту 734,54 євро; 3 % річних від простроченої суми процентів по кредиту 143,10 євро; 3 % річних від простроченої суми кредиту 152,57 євро. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 січня 2023 року поновлено ОСОБА_2 процесуальний строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, заяву задоволено, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2019 року скасовано, призначено справу до розгляду.

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 , про визнання договору поруки припиненим, просила суд визнати договір поруки від 13 липня 2009 року № 1750 припиненим.

У червні 2023 року ПАТ «Державний ощадний банк України» скористалося своїм правом на зміну позовних вимог. Уточнивши позовні вимоги, представник ПАТ «Державний ощадний банк України» просив суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», заборгованість у сумі 17 403,56 євро: заборгованість за кредитом 16 692,55 євро; 3 % річних від простроченої суми процентів по кредиту 341,40 євро; 3 % річних від простроченої суми кредиту 369,61 євро. Крім того, просив стягнути пеню у розмірі 73 705,72 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 11 грудня 2023 року позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» залишено без задоволення, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано припиненою поруку за договором поруки від 13 липня 2009 року № 1750, укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_2 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 05 березня 2024 року апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» залишено без задоволення. Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 11 грудня 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 03 липня 2024 року касаційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 05 березня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Прецевитий Г.О. звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, в обґрунтування якого зазначає, що ОСОБА_1 з 07.07.2024 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 як мобілізований військовослужбовець. На підтвердження надав довідку командира військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2024 року про те, що солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 07.07.2024 року. Посилаючись на вказані обставини, просив зупинити провадження по справі на період перебування ОСОБА_1 на військовій службі на період військового стану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Димитрашко Д.В., який підтримав клопотання та просив зупинити провадження у справі, представника АТ «Державний ощадний банк України» - адвоката Плескачову Т.В., яка заперечувала проти зупинення провадження у справі, дослідивши доводи клопотання, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання про зупинення провадження у даній справі не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення (постанова Верховного Суду від 13.04.2023 у справі № 914/2150/18).

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Умови зупинення провадження у справі врегульовано статтями 251, 253 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 частини першої ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з п. 2 частини першої ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 2 частини першої ст. 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб.

Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався Указами Президента України та продовжений до цього часу.

Згідно з п. 2 наведеного Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормами Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку Указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Воєнні дії - це організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння) (ст. 1 Закону України "Про оборону України").

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Збройні Сили України" Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

З`єднання, військові частини і підрозділи Збройних Сил України відповідно до закону можуть залучатися до здійснення заходів правового режиму воєнного і надзвичайного стану, безпеки та захисту критичної інфраструктури, здійснення заходів щодо поводження з військовополоненими в особливий період, заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, організації та підтримання дій руху опору, проведення військових інформаційно-психологічних операцій, боротьби з тероризмом і піратством, заходів щодо здійснення захисту життя, здоров`я громадян та об`єктів (майна) державної власності за межами України, забезпечення їх безпеки та евакуації (повернення), посилення охорони державного кордону, захисту суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні та на континентальному шельфі та їх правового оформлення, забезпечення безпеки національного морського судноплавства України у відкритому морі чи в будь-якому місці поза межами юрисдикції будь-якої держави, заходів щодо запобігання розповсюдженню зброї масового ураження, протидії незаконним перевезенням зброї і наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів у відкритому морі, ліквідації надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру, кризових ситуацій, надання військової допомоги іншим державам, а також брати участь у міжнародному військовому співробітництві, міжнародних антитерористичних, антипіратських та інших міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки на підставі міжнародних договорів України та в порядку і на умовах, визначених законодавством України.

Структура Збройних Сил України визначена ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України", відповідно до якої Збройні Сили України організаційно складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про Збройні Сили України" особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі №6-1957цс16 висловлено позицію, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

У постановах Верховного Суду від 27.02.2023 у справі № 380/7845/21, від 31.05.2023 у справі № 160/1543/21 висловлено позицію про те, що для вирішення питання про зупинення провадження недостатньо самого факту введення воєнного стану і формального перебування сторони у складі ЗСУ, оскільки не кожен структурний елемент в складі ЗСУ переведений на воєнний стан, тобто виконує бойові завдання у зоні бойових дій, а у постановах Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 756/3462/20, від 14.02.2024 у справі № 466/8799/22 висловлено правову позицію про те, що згідно з п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

У постановах Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 753/19628/17 та в ухвалах Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 757/5240/16-ц, від 29.08.2022 у справі № 461/5209/19, від 17.01.2023 у справі № 501/1699/17, від 09.05.2023 у справі № 96/5671/21, висловлено позицію щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, відповідно до якої підставою для зупинення провадження у справі є перебування сторони у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій. Таких же висновків дійшов і КАС України (застосування п. 5 ч. 1 ст. 236 КАС України), зокрема, у постанові від 25.04.2024 у справі № 852/2а-1/24.

Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Верховного Суду від 11 березня 2025 року у справі № 904/4027/22.

Отже, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 частини першої ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан та виконують бойові завдання у зоні бойових дій.

Для з`ясування вищевказаних обставин з метою вирішення клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на військовій службі колегією суддів неодноразово витребовувалася інформація щодо проходження військової служби громадянином України ОСОБА_1 .

На адресу Запорізького апеляційного суду надійшла відповідь від ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 , в якій зазначено, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 238 від 12.08.2024 року ОСОБА_1 був переведений до Військової частини НОМЕР_2 . Вказані обставини підтверджуються також і наданими представником ОСОБА_1 - адвокатом Прецевитим Г.О. відповідями на запит та витягами з наказів ТВО командира ВЧ НОМЕР_2 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що заявляючи клопотання про зупинення провадження у справі, представник ОСОБА_1 - адвокат Прецевитий Г.О. не вказав у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи на період знаходження відповідача на військовій службі.

Колегія суддів також враховує, що з наданих представниками ОСОБА_1 - адвокатами Прецевитим Г.О. та Димитрашко Д.В. та витребуваних апеляційним судом доказів не вбачається обставин щодо переведення військової частини на воєнний стан відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 не позбавлений можливості здійснити реалізацію наданих йому ЦПК України прав, зокрема, приймати участь у розгляді справи через представника (ів), що й було ним реалізовано. Так, в період перебування ОСОБА_1 на військовій службі у військових частинах НОМЕР_1 , НОМЕР_2 його інтереси представляли адвокати Прецевитий Г.О. та Димитрашко Д.В.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів на теперішній час не вбачає підстав для зупинення провадження у справі.

Разом із тим, апеляційний суд наголошує, що за наявності відповідних підстав ОСОБА_1 не позбавлений можливості повторно звернутися з клопотанням про зупинення провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 251, 253, 259, 260, 367, 368, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Працевитого Геннадія Олександровича про зупинення провадження у цивільній справі з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання договору поруки припиненим відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складений 09 травня 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: І.В. Кочеткова

Е.А. Онищенко