Справа № 693/1520/24
Провадження № 2/693/69/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.05.2025 року м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Коцюбинської Ю.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Олійник С.І.,

представника позивача адвоката - Стовбуна О.А.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Жашків у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Жашківської міської ради, Служба у справах дітей Ставищенської селищної ради,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Стовбун О.А., який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Жашківської міської ради, Служба у справах дітей Ставищенської селищної ради.

В обґрунтування заявлених вимог вказав, що з 29 квітня 2017 року по 10 лютого 2020 року позивач перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 .

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 10 січня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.

Від спільного шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу сторони спільно не проживають та не ведуть спільне господарство. Відповідач переїхала на постійне місце проживати за адресою: АДРЕСА_1 .

Неповнолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишився проживати з позивачем. ОСОБА_1 обіцяла позивачу допомагати у вихованні сина, але обіцянку не стримала.

Позивач вважає, що відповідач має приймати участь у вихованні сина та сплачувати аліменти на його утримання.

З 2020 року і по час подання позовної заяви до суду відповідач життям сина не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні.

Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера, які сприяють належному вихованні дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитина знаходиться на обліку і дитячій міській поліклініці. Сину вчасно проведені профілактичні щеплення, проводилися регулярні огляди, стан здоров`я дитини задовільний. Наглядом за станом здоров`я ОСОБА_3 займається позивач.

У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду та просив позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі частини усіх видів доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 03.12.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання та роз`яснено відповідачу про право подати відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 14.05.2025 р. закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з?явився.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Стовбун О.А. просив заявлений позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заявлений позов визнала частково, у частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав просила відмовити, а в частині стягнення аліментів на утримання дитини визнала у повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Жашківської міської ради - у судове засідання не з`явився по невідомих суду причинах, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Ставищенської селищної ради - у судове засідання не з`явився, при цьому до суду направив заяву про слухання справи у його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, щосторони перебували у зареєстрованому шлюбу з 29 квітня 2017 року, який зареєстровано Жашківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 29.

Відповідно до рішення Ставищенського районного суду Київської області від 10.01.2020 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 29 квітня 2017 року Жашківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 29 - розірвано (а.с.11).

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.10.2017 року, виданого Жашківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, вбачається, що позивач та відповідач мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання громадян від 25.10.2024 р., було проведено обстеження матеріально - побутових умов проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 . Виявлено, що ОСОБА_2 проживає в батьківському будинку разом із сином ОСОБА_3 . Дитина знаходиться на утримання батька. Мати вихованням сина не займається. Не проживає за вищевказаною адресою з 06.04.2021 року (а.с.12).

Згідно із довідкою, виданою Ставищенським ліцеєм № 2 Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 23.10.2024 № 02-02-288, що ОСОБА_3 , 2017 року народження, дійсно навчається в 1-А класі Ставищенського ліцею № 2 Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області (а.с.13).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Ставищенської селищної ради як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 від 26.03.2025р. № 03-06/690, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , метою забезпечення йому спокійного та стійкого середовища.

Згідно до рішення виконавчого комітету Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області № 1683 від 25.03.2025 року вирішено : затвердити висновок виконавчого комітету як органу опіки та піклування Ставищенської селищної ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Положенням ч.2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Таким чином, враховуючи матеріальне становище позивача і дитини, матеріальне становище відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь позивача ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Щодо позбавлення батьківських прав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (частина третя статті 155 СК України).

У відповідності до положень статей 150, 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України).

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд з огляду на положення статті 166 СК України неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача (див. постанову Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20)).

Судом встановлено, що місце проживання дитини встановлено за згодою батьків, спору з цього приводу не виникало. Заяв про визначення місця перебування дитини, стягнення аліментів до суду не надходило. Мати дитини зацікавлена у спілкуванні з дитиною, його підтримці та вихованні. Змінила роботу, щоб мати можливість бути поруч та бачити дитину. Вказані обставини позивачем під сумнів не поставлені.

В свою чергу, позивач не навів жодних посилань на поведінку ОСОБА_1 , яка б завдавала шкоду дитині.

Суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, врахувавши те, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітнього сина, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до приписів частини шостої статті 19 СК України, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування № 03-06/690 від 26.03.2025 року, оскільки він не є достатньо об`єктивним та обґрунтованим.

Указаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності.

У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У частині задоволення позову про позбавлення батьківських прав відмовлено. Тому підстави для відшкодування ОСОБА_2 понесених витрат на оплату судового збору, відсутні.

На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 звільняється від сплати судового збору у частині позову про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку з визнанням позовних вимог про стягнення аліментів до початку розгляду справи по суті судовий збір стягується з відповідача на користь держави у розмірі 50 відсотків судового збору.

Оскільки ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 в сумі 605 грн. 80 коп.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 247, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Жашківської міської ради, Служба у справах дітей Ставищенської селищної ради - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючої по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого по АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05.11.2024 року (з дня подання позовної заяви) і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючої по АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять ) гривень 60 копійок.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подається безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Ю. Д. Коцюбинська