УХВАЛА

19 травня 2025 року

м. Київ

справа № 761/10186/22

провадження № 61-6161ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шияна Миколи Миколайовича, на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської територіальної громади в особі Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лавриненко Оксана Іванівна, ОСОБА_1 , про визнання права власності в порядку спадкування ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позов, в якому просив визнати за ним право власності на 5/6 часток квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 5/6 часток квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, третя особа ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалено 29 листопада 2022 року, проте, апеляційна скарга подана до суду 07 лютого 2025 року, при цьому, заявниця не вказує про існування обставин непереборної сили, що зумовили перешкоди щодо оскарження рішення суду першої інстанції в межах строків, визначених процесуальним законом.

Також, суд апеляційної інстанції врахував, ОСОБА_1 повідомлялася місцевим судом про дату та час судових засідань, докази про що містяться в матеріалах справи, при цьому в день ухвалення оскаржуваного рішення, адвокат заявниці був присутнім в судовому засідання, тому апеляційний суд не прийняв до уваги доводи клопотання про поновлення пропущеного строку, що судове рішення не надсилалося заявниці.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявницею не наведено виключних обставин пропуску процесуального строку на оскарження рішення суду першої інстанції внаслідок виникнення обставин непереборної сили, а тому відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

У травні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Шияна М. М., на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року.

У касаційній скарзі заявниця, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційного суду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд не врахував дійсні об`єктивні обставини пропуску строку, а саме, що заявниця не отримувала рішення суду першої інстанції, яке не містить дати його складання, хоча загальний доступ до якого забезпечено лише 19 грудня 2022 року.

Також, заявниця наголошує про певні особисті обставини, а саме, що вона є особою похилого віку, має проблеми зі здоров`ям, не є фахівцем в галузі права, а розгляд цієї справи має для неї виняткове значення, адже стосується житла, яке є її домівкою протягом 30 років.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» від 03 грудня 2003 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції встановив, що апеляційна скарга на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 грудня 2022 року подана заявницею 07 лютого 2025 року, тобто після спливу більше одного року з дня ухвалення судового рішення.

ОСОБА_1 була обізнана про розгляд справи № 761/10186/22 та була належним чином повідомлена про розгляд справи місцевим судом, що підтверджено відповідними розписками, повідомленнями про вручення судових повісток, при цьому заявниця в особі адвоката Курзіна О. А. була присутня в судовому засіданні 29 листопада 2022 року, в якому було проголошено судове рішення.

Тобто, ОСОБА_1 була обізнана про розгляд справи судом першої інстанції та ухвалене судове рішення.

Вказані обставини, належно встановлені апеляційним судом, заявницею не спростовано та відповідних доводів з цього приводу касаційна скарга не містить.

За наведених обставин, не спростованих заявницею щодо обізнаності про ухвалене судове рішення, обставина не направлення заявниці копії судового рішення, не є непереборною обставиною в розумінні статті 358 ЦПК України.

З огляду на вказані обставини, враховуючи, що апеляційну скаргу подано після спливу одного року (понад 2 рок) з моменту винесення оскаржуваного судового рішення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить підтвердження наявності обставин, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Отже, оскаржувана ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, постановлена із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для її скасування відсутні.

Довід касаційної скарги щодо неналежного виконання місцевим судом вимог статті 272 ЦПК України та направлення заявниці в паперовому вигляді копії рішення суду, Верховний Суд відхиляє, оскільки вказані обставини, за певних умов можуть бути визнані судом поважними причинами для поновлення пропущеного строку, проте, ці обставини не є непереборними, тобто виключними, які об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 в реалізації нею процесуальних прав щодо оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року протягом року з дня ухвалення вказаного рішення.

Верховний Суд звертає увагу заявниці, що процесуальний строк, визначений законодавцем як максимальна межа - до року, є присічним, після збігу цього строку наявність поважних причин не мають правового значення, натомість, нормами процесуального закону передбачено можливість поновлення присічного строку, проте, лише за наявності виключних обставин, наведених частиною другою статті 358 ЦПК України, а саме: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Узагальнюючи наведене, вказані доводи не можуть свідчити про наявність обставини, передбаченої частиною третьою статті 358 ЦПК України, яка містить вичерпний перелік випадків, за наявності яких строк на касаційне оскарження судового рішення може бути поновлено.

Інші доводи касаційної скарги на підтвердження, на переконання заявниці, обставин для поновлення пропущеного строку не відносяться до обставин непереборної сили, які зумовили такий пропуск процесуального строку.

Посилання заявниці на ту обставину, що рішення суду першої інстанції не містить дати його складання, хоча загальний доступ до якого забезпечено лише 19 грудня 2022 року, не має правового значення у наведеному випадку, адже із дати забезпечення загального доступу до рішення суду (19 грудня 2022 року) до дати подання апеляційної скарги (07 лютого 2025 року) закінчився присічний строк на оскарження рішення суду першої інстанції.

Серед іншого, суд апеляційної інстанції слушно врахував висновок Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладений в постанові від 04 листопада 2024 року в справі № 405/4689/19, відповідно до якого відсутність у рішенні суду вказівки на дату складання його повного тексту та несвоєчасне надіслання оскарженого судового рішення суду першої інстанції до Єдиного державного реєстру судових рішень, за умови, що учасник справи (зокрема, котрий ініціював позов - позивач), який подає апеляційну скаргу, знав про розгляд справи, не є перешкодою для отримання цією особою у розумний строк інформації про стан відомого їй судового провадження та не свідчить про наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Шияна М. М., на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шияна Миколи Миколайовича, на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської територіальної громади в особі Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лавриненко Оксана Іванівна, ОСОБА_1 , про визнання права власності в порядку спадкування.

Копію ухвали направити заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян