Провадження № 2/522/3207/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Морозовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» 06 червня 2024 року звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у розмірі 27248,72 гривень, яка складається з: 19298,43 грн. інфляційних втрат кредитора; 7950,29 грн. 3 % річних за користування коштами.

Позовна заява обґрунтована тим, що 10 серпня 2005 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 05/08/2005/840-К/424 за змістом пункту 1.1. якого Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 15 400 (п`ятнадцять тисяч чотириста) доларів США в порядку та на умовах, визначених цим Кредитним договором.

10 серпня 2005 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір поруки 05/08/2005/840-П/424.

25 листопада 2008 року заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси у справі № 2-1976/2008 позов Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - 88 255 грн. 91 коп.

14 травня 2020 року Ухвалою Київського районного суду міста Одеси року замінено сторону стягувача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» її правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Київським районним судом міста Одеси у справі № 2-1976/2008 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту.

Отже, ТОВ «Консалт Солюшенс» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» у правовідносинах що були предметом розгляду у справі № 2-1976/2008 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідачі рішення Київського районного суду міста Одеси від 25.11.2008 року у справі № 2-1976/2008 в частині погашення заборгованості у розмірі 88 255 грн. 91 коп. не виконали до моменту звернення із цією позовною заявою, заборгованість перед ПАТ «КБ «Надра» своєчасно не погасили, своє грошове зобов`язання, встановлене та підтверджене рішенням суду, перед ПАТ «КБ Надра» прострочили.

Тому, заборгованість відповідачів перед позивачем, що була встановлена на підставі кредитного договору № 05/08/2005/840-К/424 від 10 серпня 2005 року та підтверджена рішенням Київського районного суду міста Одеси від 25.11.2008 року у справі № 2-1976/2008 є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права.

Відтак, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», як у правонаступника ПАТ «КБ «Надра», виникло право вимагати від відповідачів сплати інфляційних витрат та 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі, наведеному у розрахунку заборгованості за період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року в розмірі 27 248 (двадцять сім тисяч двісті сорок вісім) гривень 72 копійки, яка складається з 19 298,43 грн. - інфляційних втрат; 7 950,29 грн. - 3 % річних за користування коштами.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 липня 2024 року передано цивільну справу № 947/18215/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості до Приморського районного суду м. Одеси

28 серпня 2024 року матеріали справи № 947/18215/24 надійшли до Приморського районного суду м Одеси.

30 серпня 2024 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

13 березня 2025 року до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 10 серпня 2005 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» (надалі - Банк, Кредитор) та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 05/08/2005/840-К/424 за змістом пункту 1.1. якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості з терміном погашення 36 місяців та платності грошові кошти у сумі 15 400 (п`ятнадцять тисяч чотириста) доларів США в порядку та на умовах, визначених цим Кредитним договором.

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору, 10 серпня 2005 року між кредитором та позичальником укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В., зареєстрований в реєстрі за № 2334. Предметом застави за Кредитним договором та Договором Застави виступав автомобіль, марка BMW 7401, 1998 року випуску, заводський номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований МРЕВ-1 при ДАІ ГУ УМВС України в Одеській області 09 серпня 2005 року, який належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , виданого МРЕВ-1 ДАІ ГУ УМВС України в Одеський області 09.08.2005 року.

10 серпня 2005 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір поруки 05/08/2005/840-П/424. згідно з пунктом 1.2. якого поручитель відповідає перед кредитором в повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов`язань вказаних у п. 1.1 цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

25 листопада 2008 року заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси у справі № 2-1976/2008 позов Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - 88 255 грн. 91 коп.

Надалі, 26 лютого 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL2N79746 про відступлення прав вимоги, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 99.

За змістом пункту 3 Додатку № 1 до Договору № GL2N79746 про відступлення прав вимоги від 26.02.2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) за кредитним договором № 05/08/2005/840-К/424 від 10 серпня 2005 року, договором застави посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В., зареєстрований в реєстрі за № 2334 та договором поруки № 05/08/2005/840-П/424 від 10 серпня 2005 року.

14 травня 2020 року ухвалою Київського районного суду міста Одеси року замінено сторону стягувача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» її правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Київським районним судом міста Одеси у справі № 2-1976/2008 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту.

Таким чином, ПАТ «КБ «Надра» відступило ТОВ «Консалт Солюшенс» права вимоги за вищевказаними договорами, а отже, ПАТ «КБ «Надра» вибуло із правовідносин за вказаними договорами.

В подальшому, 26.02.2021 року приватним виконавцем Шипковим Єгором Олексійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64660462 з примусового виконання виконавчого листа № 2- 1976/2008, виданого 27.01.2021 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості на користь ПАТ «КБ «Надра» у розмірі 88 255,91 гривень - щодо боржника ОСОБА_1 та боржника ОСОБА_2 .

Згідно відповіді приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Є.О. від 04.06.2024 року за вих.№2888 на запит позивача, станом на 07.09.2023 року, стягнення за виконавчим документом № 2-1976/2008, виданим 27.01.2021 року Київським районним судом міста Одеси щодо боржника ОСОБА_1 та боржника ОСОБА_2 не проводились, а залишок заборгованості складає 88 255,91 гривень.

Так, з огляду на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» є правонаступником публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в матеріальних правовідносинах, що виникли на підставі договору № GL2N79746 про відступлення прав вимоги від 26.02.2020 року та підтверджуються рішенням Київського районного суду міста Одеси від 25 листопада 2008 року у справі № 2-1976/2008 та те що відповідачі рішення у справі № 2-1976/2008 в частині погашення заборгованості у розмірі 88 255 грн. 91 коп. не виконали, заборгованість перед ПАТ «КБ «Надра» своєчасно не погасили, своє грошове зобов`язання, встановлене та підтверджене рішенням суду, перед ПАТ «КБ Надра» прострочили, то у Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», як у правонаступника ПАТ «КБ «Надра», виникло право вимагати від відповідачів сплати інфляційних витрат та 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі 27 248 (двадцять сім тисяч двісті сорок вісім) гривень 72 копійки, яка складається з: 19 298,43 грн. - інфляційних втрат; 7 950,29 грн. - 3 % річних за користування коштами.

В зв`язку з чим, враховуючи існування непогашеної заборгованості, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідачів вказані кошти.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед правонаступником ПАТ «КБ «Надра» - ТОВ «Консалт Солюшенс» є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц).

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України.

Судом встановлено, що відповідач мав зобов`язання перед ПАТ КБ «Надра» за кредитним договором.

Рішенням суду від 25 листопада 2008 року по справі № 2-1976/2008 задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - 88 255 грн. 91 коп.

Рішення суду на даний час не виконано. Правонаступником ПАТ КБ «Надра» як кредитора, є ТОВ «Консалт Солюшенс», яке ухвалою суду від 14 травня 2020 року замінено як сторона стягувача у відповідному виконавчому провадженні.

В постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 537/4905/15-ц зазначено, що ст. 526 ЦК України містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню до виконання як договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Отже, ОСОБА_1 , як і ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором не виконали, заборгованість не погасили, не виконали рішення суду від 25 листопада 2008, у правонаступника банку, як кредитора, виникло право на застосування наслідків такого порушення згідно з вимогами ст. 625 ЦК України.

Оскільки зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Кредитором за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року нараховано 19298,43 грн. інфляційних втрат кредитора; - 7950,29 грн. 3 % річних за користування коштами.

Верховний суд в своїй постанові від 03 березня 2021 року по справі №130/2604/18 зазначив наступне: «Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.

Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19)».

Відповідно Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби COVID-19», що набрав законної сили 04.07.2020 р. У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцяти денний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Таким чином, на період дії карантину, відповідача звільнено від обов`язку сплатити нарахувань, в тому числі 3% та інфляційних втрат.

До таких висновків приходить і Верховний Суд України та зазначив в своїй постанові від 29 квітня 2024 року по справі №591/3373/21 Разом з тим, суд першої інстанції, при вирішенні позовних вимог про стягнення штрафу, не взяв до уваги зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», що набрали чинності з 04 липня 2020 року.

Отже, починаючи з 04 липня 2020 року відсутні правові підстави для нарахування та стягнення, в тому числі за договорами позики укладеними з фізичними особами, неустойки за прострочення виконання зобов`язання.

Початок карантину - 12.03.2020 року (постанова КМУ Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 11 березня 2020 р. № 211).

Кінець карантину - 30.06.2023 року (постанова КМУ Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 27 червня 2023 р. № 651).

Розрахунок заборгованості, який представлений позивачем включає наступний період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року.

На підставі Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», період дії карантину з 12.03.2020 року (початок карантину) по лютий 2022 року (кінець розрахунку заборгованості) не підлягає для стягнення інфляційних втрат та 3% річних, а тому в даній позовній вимозі необхідно відмовити в повному обсязі.

Відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідачів трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 12,76-81,89,141,229,258,259,263-266,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.05.2025 року.

Суддя