Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

Справа № 185/3023/25

Провадження № 2/185/3897/25

08 травня 2025 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бабія С.О., за участю секретаря судового засідання Вакули В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

19.03.2025 позивач за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 1696045 від 04.04.2020, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 15 650,00 грн, з яких: 5 000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 9 650,00 грн сума заборгованості за відсотками; 1 000,00 грн комісія, а також судові витрати, які складаються з 2 422,40 грн сплаченого судового збору та 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 1696045 в електронній формі через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Мілоан» з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу 5 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням. Відповідач не виконала зобов`язань, допустивши заборгованість. На підставі Договору факторингу № 03/10 від 09.10.2020 ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги ТОВ «Діджи Фінанс», а на підставі Договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022 ТОВ «Діджи Фінанс» відступило право вимоги позивачу. Позивач направив відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги, яке не оскаржене.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні, відповідачу запропоновано подати відзив на позов.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог процесуального закону. Заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Відзив на позовну заяву не подала.

На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом установлено, що 04.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 1696045 в електронній формі через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Мілоан» з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Кредит надано у безготівковій формі шляхом перерахування 5 000,00 грн на картковий рахунок відповідача (VISA 473121XXXXXX002), що підтверджується платіжним дорученням № 17604422 від 04.04.2020.

Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» 09.10.2020 укладено Договір факторингу № 03/10, а між ТОВ «Діджи Фінанс» та позивачем 24.01.2022 укладено Договір факторингу № 1/15, за умовами яких позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 1696045 у розмірі 15 650,00 грн, у тому числі 5 000,00 грн борг за основною сумою, 9 650,00 грн заборгованість за відсотками, 1 000,00 грн комісія.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за Кредитним договором № 1696045 від 04.04.2020 становить 15 650,00 грн, з яких 5 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 9 650,00 грн заборгованість за відсотками, 1 000,00 грн комісія.

Надаючи оцінку встановленим судом обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, у тому числі електронних, або за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Верховний Суд у справах № 561/77/19 від 16.12.2020 та № 524/5556/19 від 12.01.2021 зазначив, що договір, укладений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, є письмовим і породжує правові наслідки, якщо містить усі істотні умови.

Судом установлено, що кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Мілоан» укладений в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір містить персональні дані відповідача, зокрема номер її мобільного телефону та реквізити карткового рахунку для зарахування коштів.

Належними доказами, зокрема платіжним дорученням № 17604422 від 04.04.2020, підтверджено, що ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу 5 000,00 грн, а також укладання між сторонами правочину, в якому узгоджено всі істотні умови розмір кредиту, порядок повернення, проценти та комісію.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Як установлено судом з матеріалів справи, укладені Договір факторингу № 03/10 від 09.10.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» і Договір факторингу № 1/15 від 24.01.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» та позивачем є чинними. Позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 1696045 у розмірі 15 650,00 грн, з яких 5 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 9 650,00 грн заборгованість за відсотками, 1 000,00 грн комісія.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_1 не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості за кредитним договором та не довела відсутність заборгованості.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не сплатила заборгованість за кредитним договором ані на рахунки позивача, ані на рахунки первісних кредиторів, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією, судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Що стосується стягнення судових витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 гривень, суд виходить із наступного.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі №178/1522/18 (провадження №61-3157св21).

В обґрунтування витрат на правову допомогу стороною позивача надано Договір про надання правової допомоги № 43657029 від 01.11.2024, укладений між адвокатом Білецьким Богданом Михайловичем та ТОВ «Фінансова Компанія «Пінг-Понг», додаткову угоду, акт № 102861321 від 01.11.2024, детальний опис наданих послуг, які підтверджують витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц (провадження №61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18 (провадження №61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд у справі №922/3812/19 висловив позицію про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

У постанові №908/2702/21 від 12.01.2023 Верховний Суд також зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд із врахуванням конкретних обставин, зокрема і ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду, суд вправі самостійно з власної ініціативи, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

На думку суду, понесені ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

З огляду на викладене, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що клопотання представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 2000,00 грн, що, на переконання суду, відповідатиме принципу розумності та співмірності за даних обставин, враховуючи

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 80, 81, 141, 247, 263-265, 274, 280-283 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Пінг-Понг» заборгованість за Кредитним договором № 1696045 від 04.04.2020 у розмірі 15 650,00 грн (п`ятнадцять тисяч шістсот п`ятдесят гривень 00 копійок), з яких: 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок) заборгованість за тілом кредиту; 9 650,00 грн (дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят гривень 00 копійок) заборгованість за відсотками; 1 000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок) комісія.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Пінг-Понг» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн (шість тисяч гривень 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інформація про сторони:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Пінг-Понг», , адреса місцезнаходження: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя С. О. Бабій