ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/472/24 Номер провадження 22-ц/814/447/25Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р.І. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Дорош А.І., Лобов О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 28 серпня 2024 року по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року до суду надійшла позовна заява ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та послугу гарячої води за період з 01.11.2019 року по 01.01.2024 року, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму 42140,57 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн.

У березні 2024 року представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила остаточно стягнути з ОСОБА_2 основний борг за послуги теплопостачання в сумі 13353,19 грн., інфляційні втрати в сумі 501,44 грн., 3% річних в сумі 192,23 грн., а всього 15056,19 грн., з ОСОБА_3 , основний борг за послуги теплопостачання в сумі 13353,19 грн., інфляційні втрати в сумі 501,44 грн., 3% річних в сумі 192,23 грн., а всього 15056,19 грн., з ОСОБА_1 основний борг за послуги теплопостачання в сумі 13353,19 грн., інфляційні втрати в сумі 501,44 грн., 3% річних в сумі 192,23 грн., а всього 15056,19 грн., а також, стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 судові витрати сплачені підприємством за подання позовної заяви до суду.

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 28 серпня 2024 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 основний борг за послуги теплопостачання в сумі 13353,19 грн., інфляційні втрати в сумі 501,44 грн., 3% річних в сумі 192,23 грн. та судовий збір у розмірі 1009,33 грн, а всього 16 065,52 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 основний борг за послуги теплопостачання в сумі 13353,19 грн., інфляційні втрати в сумі 501,44 грн., 3% річних в сумі 192,23 грн. та судовий збір у розмірі 1009,33 грн, а всього 16 065,52 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 основний борг за послуги теплопостачання в сумі 13353,19 грн., інфляційні втрати в сумі 501,44 грн., 3% річних в сумі 192,23 грн. та судовий збір у розмірі 1009,33 грн, а всього 16 065,52 грн.

В апеляційному порядку рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що є співвласником квартири АДРЕСА_1 , поте за вказаною адресою не проживає , не зареєстрована з 2009 року, що підтверджено відповідними доказами, наявними в матеріалах справи.

Зважаючи на що вважає, що з неї не підлягає стягненню заборгованість, оскільки факт не проживання за вказаною адресою свідчить про не отримання нею послуг. Окрім того посилається на постанову Полтавського апеляційного суду у справі 553/1394/20 в якій встановлено відсутність підстав для стягнення з апелянта заборгованості за послуги з теплопостачання.

У зв`язку із вказаним ОСОБА_1 просить скасувати рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 28 серпня 2024 року , та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 .

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» просить скаргу залишити без задоволення , а рішення без змін.

ОСОБА_2 також подала відзив на апеляційну скаргу , у якому остання посилаючись на обґрунтованість вимог скаржника, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно власниками квартири за адресою АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності є ОСОБА_4 (1/4 частина), ОСОБА_5 (1/4 частина), ОСОБА_2 (1/4 частина), ОСОБА_3 (1/4 частина) (а.с. 47).

Зазначені особи є споживачами послуг ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" по забезпеченню тепловою енергією у вигляді централізованого опалення та постачання гарячої води.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з централізованого тепло і водопостачання та сплати коштів за спожиті послуги.

ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Такі послуги надаються споживачу фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), виконавець, управитель.

Виконавець комунальної послуги суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає передбачений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Отже згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити спожиті житлово-комунальні послуги.

Споживачі зобов`язані оплатити надані житлово-комунальні послуги. Відсутність письмово оформленого договору з виконавцем послуги не позбавляє споживачів обов`язку оплачувати надані послуги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц).

Судом установлено, що помешкання якого належиті відповідачу(скаржнику) , забезпечується послугами з тепло і водопостачання без оформленого письмового договору. Доказів про те, що послуги не надавалися, матеріали справи не містять.

Позивач нараховував по указаному помешканню плату за надані послуги, однак кошти за вказані послуги не сплачувалися, внаслідок чого виникла заборгованість. Доказів щодо звернення в установленому законодавством порядку з претензіями про надання неякісних житлово-комунальних послуг матеріали справи не містять.

Згідно пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом та укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору.

Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У пункті 11 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Відповідно до частин 1, 6 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Статями 150, 156, 162 ЖК України встановлено, що власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до статей 156, 162 ЖК УРСР саме власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 12 червня 2020 року у справі № 712/8733/17 (провадження № 61-1838св18).

Відтак враховуючи положення статей 317, 322, 360 ЦК України власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає/зареєстрований він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг.

Колегія суддів на підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшла висновку, що відповідач є власником квартири, у встановленому законом порядку до позивача з заявою та документами щодо своєї відсутності по вказаній адресі не зверталася та не відмовилася від надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води, а тому зобов`язана нести витрати з утримання належного їй майна.

Суд відхиляє посилання скаржника на неправомірність нарахування заборгованості на осіб , що є співвласниками житлового приміщення , оскільки відповідачем попри посилання на безпідставність таких нарахувань не надано суду доказів що кВ. АДРЕСА_3 належить на праві власності лише ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Сам по собі факт реєстрації місця проживання за іншою адресою не звільняє відповідача від обов`язку з утримання належного їй на праві часткової власності житлового приміщення.

Окрім того, відповідачем до апеляційної скарги не додано доказів звернення до позивача із проханням здійснити перерахунок заборгованості , також не надано й доказів звернення до позивача в судовому порядку із вимогою про здійснення перерахунку, тому апеляційний суд в силу приписів ст.367 ЦПК України позбавлений можливості досліджувати вказане питання та встановлювати наведені в апеляційній скарзі обставини.

Інші доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 28 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов