РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/64/25

Провадження № 2/293/159/2025

15 травня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі

головуючого судді Збаражського О.М.,

з участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Черняхові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

І. СУТЬ СПРАВИ

15.01.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес-позика» звернулось до суду з позовною заявою, за змістом якої просить стягнути на свою користь з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №469638-КС-003 про надання кредиту від 09.10.2023 у розмірі 45572,62 грн. та витрати, пов`язані з розглядом справи.

В обґрунтування позову вказує, що 09.10.2023року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_2 укладено договір №469638-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Зазначає, що відповідно умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит у розмірі 16000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, перерахувавши їх на відповідну банківську картку № НОМЕР_1 . Однак, відповідач зобов`язання за вказаним договором виконувала неналежним чином, частково погасила заборгованість в розмірі 13880,00грн. у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість у розмірі 45572,62грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 14828,06грн., суми прострочених платежів по процентах - 30744,56 грн.

Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасила, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 15.01.2025 справа передана на розгляд судді Збаражському О.М.

На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, 28.01.2025 судом отримано відомості про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 28.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 25.02.2025. За клопотанням позивача витребувано ряд доказів.

18.02.2025 на виконання вимог ухвали суду від 28.01.2025, АТ КБ «Приватбанк» надало запитувану інформацію стосовно ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 25.02.2025, занесеною до протоколу судового засідання в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд постановив відкласти судове засідання на 18.03.2025.

20.02.2025 відповідач подала до суду відзив на позов.

26.02.2025 до суду надійшла відповідь позивача на відзив.

18.03.2025 судове засідання відкладено на 15.04.2025.

Ухвалою суду від 15.04.2025, занесеною до протоколу судового засідання в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд постановив відкласти судове засідання на 15.05.2025.

15.05.2025 в судове засідання сторони не прибули, про розгляд справи повідомлялись встановленим порядком.

Відповідач ОСОБА_3 повістку про виклик до суду отримала 24.04.2025, повторно не прибула в судове засідання. Причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки явка відповідача судом не визнавалась обов`язковою, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ.

Судом встановлено, що 09.10.2023року ОСОБА_2 уклала з ТОВ «Бізнес Позика» договір про надання кредиту №469638-КС-003 з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» на наступних умовах: кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 16000,00грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (а.с. 32-40).

Тип кредиту: кредит; строк кредиту: 24 тижні; стандартна процентна ставка за кредитом: 2,00000000% в день; знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15184513%, фіксована; комісія за надання кредиту: 2400,00грн.; загальний розмір наданого кредиту: 16000,00грн.; термін дії договору: до 25.03.2024 року; орієнтована загальна вартість наданого кредиту: 41640,00 грн.; орієнтована реальна річна процентна ставка: 9219,16 процентів.

Згідно із візуальною формою послідовності дій клієнта ОСОБА_2 щодо укладення електронного договору про надання кредиту №472416-КС-003 від 09.10.2023 року в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства на сайті https://my.tpozyka.com, 09.10.2023 року клієнт зайшов в особистий кабінет, ознайомився з паспортом споживчого кредиту та акцептував кредитний договір шляхом його підписання (а.с.59-61).

Відповідно до анкети клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://my. tpozyka.com) від 09.10.2023року ОСОБА_2 , зазначено адресу реєстрації та проживання, РНОКПП, дату та місце народження, а також інформацію стосовно бажаного кредиту, сума бажаного кредиту 16000,00 грн., дату отримання кредиту 09.10.2023року, електронну адресу позичальника, номер телефону та номер банківської картки/банківської картки для перерахунку коштів № НОМЕР_1 (а.с.62).

Вказаний договір про надання кредиту підписаний ОСОБА_2 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором UA-1402.

Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» від 30.12.2024року, ТОВ «Бізнес Позика» здійснило грошовий переказ в розмірі 16000,00 грн. на банківську картку № НОМЕР_2 (а.с.63).

Відповідно до наданого ТОВ «Бізнес Позика» розрахунку станом на 06.01.2025року, заборгованість за договором про надання кредиту №469638-КС-003 становить 45572,62грн., що складається з прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 14828,06грн., суми прострочених платежів по процентах - 30744,56 грн. (а.с.20-25).

АТ КБ «Приватбанк» на запит суду повідомив, що картка № НОМЕР_2 емітована на ім`я ОСОБА_3 (а.с.124).

Як вбачається із виписки про рух коштів по банківській картці № НОМЕР_2 за період 09.10.2023 по 25.03.2024, зараховано переказ коштів на карту № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 у розмірі 16000,00 грн. (а.с.125-130).

Заперечуючи проти позову відповідач зазначила, що встановлені у договорі умови нарахування та встановлений розмір відсотків, реальна річна процентна ставка порушують принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тому вимога позивача про стягнення заборгованості за відсотками є явно завищеною, в декілька разів перевищує тіло кредиту, не відповідає засадам справедливості, добросовісності і розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем та суперечать вимогам положень ч.3 ст. 509, ч.1, 2 ст. 627 ЦК України, ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», практиці Верховного Суду, ст. 42 Конституції України. Вважала, що нарахована сума процентів за користування кредитом та реальна річна процентна ставка фактично виступають цивільно-правовою відповідальністю боржника перед кредитором. Тому з урахуванням вищевказаних положень закону є несправедливими, завищеними.

Також заперечувала проти стягнення з неї заборгованості по комісії за надання кредиту, адже положення договору про встановлення комісії за надання кредиту суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими.

Крім того, позивач просила застосувати до спірних правовідносин положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині заборони нарахування процентів за користування кредитними коштами за невиконання зобов`язань перед банком, оскільки 18.10.2023 набула статусу дружини військовослужбовця та має ряд пільг відповідно до норм вказаного закону.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , відповідач ОСОБА_2 після реєстрації шлюбу 18.10.2023 змінила прізвище на шлюбне « ОСОБА_4 » (а.с.189).

Відповідно до довідки виданої 17.08.2024 командиром військової частини НОМЕР_4 , солдат ОСОБА_5 дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 з 27.04.2023 по теперішній час (а.с.190, 191).

У відповіді на відзив на позов представник ТОВ «Бізнес позика» Виноградов Ю.Е. зазначає, що позивачем не нараховувалися штрафні санкції та пеня за неналежне виконання умов договору відповідачем, та не входять до складу позовних вимог. Оскільки відповідач не дотрималася обов`язкового графіку платежів за договором та не внесла черговий платіж на погашення кредитної заборгованості, позивач просить стягнути лише заборгованість по тілу кредиту та заборгованість по відсотках за користування кредитом, нарахованих у порядку, розмірі передбаченому п. 2.4 договору та в межах строку дії договору, тобто до 25.03.2024. Щодо разової комісії за надання кредиту то позивач вважав, що така не суперечить вимогам Закону України Про споживче кредитування та передбачена умовами договору (п.2.5.), зазначена у паспорті споживчого кредиту. Встановлення такої комісії є правомірним, та відповідає судовій практиці.

Щодо застосування пільг передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку із набуттям відповідачем статусу дружини військовослужбовця, представник позивача вказує, що поширення дії ч. 15 ст. 14 вказаного Закону на дружин та чоловіків військовослужбовців щодо ненарахування штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом відбулося лише з набранням чинності Закону України № 3633-ІХ від 11.04.2024 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», що відбулося 18.05.2024, тобто вже після закінчення строку кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем. У всіх попередніх редакціях Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які були чинними протягом строку дії кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем, ч. 15 ст. 14 цього закону не містила згадку про те, штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом не нараховуються дружинам та чоловікам військовослужбовців.

ІV. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, ОЦІНКА ТА МОТИВИ СУДУ.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 1046, 1054 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статі 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18.

При цьому питання щодо повернення кредиту, нарахування і сплати процентів за користування кредитом визначаються умовами кредитного договору.

Укладення між сторонами кредитного договору та виконання позивачем його умов, зокрема, надання відповідачу та отримання нею кредиту у сумі 16000,00грн. підтверджується наявним у справі доказами та не заперечується відповідачкою.

Оскільки відповідач не виконала належним чином умови договору, після 04.12.2023року не вносила у передбачені договором строки необхідні суми коштів для погашення кредиту та сплати відсотків, що відповідно призвело до збільшення суми нарахованих процентів відносно орієнтовної суми, що зазначена у графіку погашення заборгованості, тому станом на останній день кредитування (25.03.2024року) виникла заборгованість в сумі 45572,62грн., яка не сплачена відповідачем станом на день ухвалення судового рішення.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що відповідач частково погасила кредит в сумі 13880,00грн., що були зараховані ТОВ «Бізнес Позика» на погашення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 1171,94грн., 10308,06 грн. на погашення заборгованості по відсоткам, 2400,00грн. на погашення заборгованості по комісії.

Відповідно до наданого ТОВ «Бізнес Позика» розрахунку, проценти за користування кредитом нараховувалися по 25.03.2024року, тобто, в межах строку кредитування, визначеного договором. Після вказаної дати розмір нарахованих процентів не збільшувався.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору у позивача виникло право вимагати дострокового повернення кредиту та не сплачених за період прострочення виконання зобов`язання відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідачем зазначені обставини не спростовано, власного розрахунку заборгованості та доказів сплати заборгованості не надано.

Доводи відповідача про те, що встановлений у договорі розмір відсотків за користування кредитними коштами є неспівмірно великим, не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, суд оцінює критично та зазначає, що кредитний договір містить інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, розмір процентної ставки (стандартної та зниженої, умови їх застосування), строк кредитування (до 25.03.2024року), порядок розрахунків, та всі інші істотні умови, передбачені законодавством України.

Відповідач була ознайомлена зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується її підписом в договорі.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Умови укладеного між сторонами кредитного договору не є нікчемними в силу положень ч.2 ст. 215 ЦК України.

Позовних вимог про визнання недійсним правочину чи окремих його умов відповідач не заявляла.

Відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, підстав для зменшення суми нарахованих позивачем відсотків за користування кредитними коштами відсутні.

Щодо тверджень відповідача про застосування пільг передбачених ч. 15 ст. 14 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», слід зазначити, що поширення дії ч. 15 ст. 14 вказаного Закону на дружин та чоловіків військовослужбовців щодо ненарахування штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом відбулося лише з набранням чинності Закону України № 3633-ІХ від 11.04.2024 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», що відбулося 18.05.2024, тобто вже після закінчення строку дії кредитного договору (25.03.2024) укладеного між позивачем ТОВ «Бізнес позика» та відповідачем ОСОБА_1 .

Відтак, суд дійшов висновку, що ТОВ «Бізнес Позика» набуло права на стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14828,06грн. та процентам за користування кредитом в розмірі 30744,56 грн., тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо стягнення заборгованості по комісії, суд зазначає наступне.

Пунктом 2.5 договору встановлено, що комісія за надання кредиту становить 2400,00грн.

10.06.2017року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено одноразову комісію у фіксованій сумі 2400,00грн за надання кредиту.

Виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту, існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Таким чином, включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати комісії за надання кредиту у розмірі 2400,00грн, а також подальше зарахування сплачених відповідачем коштів в рахунок сплати комісії, є таким, що відповідає вимогам законодавства.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує вимоги ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-позика» заборгованість за кредитним договором №469638-КС-003 про надання кредиту від 09.10.2023 року у розмірі 45572 (сорок п`ять тисяч п`ятсот сімдесят дві) грн. 62 коп., судові витрати у виді судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес-позика»

адреса місцезнаходження: 01133, м.Київ, б. Лесі Українки, 26, офіс 411

Відповідач:

ОСОБА_3

адреса реєстрації:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_5

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ