Провадження №22-ц/812/771/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №468/2327/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана її представником адвокатом Нижник Анастасією Андріївною, на рішення, яке ухвалив Казанківський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Іщенко Христини Валеріївни у приміщенні цього суду 06 березня 2025 року, повний текст якого складений 07 березня 2025 року, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» або Товариство) звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 05 січня 2022 року між відповідачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір (договір кредитної лінії) № 759537313 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Згідно п. 1.1 Договору Товариство надає Клієнту кредит без конкретної споживчої мети в розмірі 16000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Підписанням цього Договору відповідачка підтвердила, що ознайомилася на сайті Товариства з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі на сайті www.moneyveo.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, у відповідності до умов якого останньому перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №759537313. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, у відповідності до умов якого останньому перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №759537313. 30 вересня 2024 року між ТОВ ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №3009/24, у відповідності до умов якого останньому перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №782747042. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконалош в повному обсязі, а саме - надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, перерахувавши гроші на картковий рахунок відповідачки (на її банківську картку № НОМЕР_1 ) в сумі 16000 грн. Відповідачка свої обов`язки за вказаним договором належним чином не виконала, не сплатила платежі за кредитом та проценти за користування кредитом. Станом на момент подання позовної зави сума заборгованості відповідачки за вказаним кредитним договором складає 24825 грн 60 коп., з яких: 16000 грн заборгованість за кредитом; 8825 грн 60 коп. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачки зазначену заборгованість за кредитом, 2422 грн 40 коп. судового збору та 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачки просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю. Зазначила, що позивач не надав будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що електронний підпис у договорі належить саме відповідачці та був створений й використаний нею особисто. Матеріали справи не містять доказів того, що саме ОСОБА_2 отримала від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошові кошти в будь-якій сумі. Таким чином, факт звернення, передання грошей, розпорядження грошовими коштами, розмір заборгованості та момент її виникнення позивач не підтвердив. Щодо посилань позивача на умови обслуговування фізичної особи, які опубліковані на офіційному сайті та постійно доступні для ознайомлення за посиланням www.moneyveo.ua представник зауважила, що Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на вищевказаному сайті неодноразово змінювалися самим в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом. За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладання із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, на думку представника, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, представник зазначає, що позивач мав право нарахувати відсотки лише в строк дії кредитного договору - 140 календарних днів, проте, з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості неможливо встановити ставку нарахованих процентів та підстави їх нарахування і списання. До того ж, правовідносини за кредитним договором №759537313 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою виникли 05 січня 2022 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Отже, позивач не довів порушення його прав з боку відповідачки та наявності у нього права звернення до суду з позовом до неї про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 06 березня 2025 року позовні вимоги Товариства задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором кредиту №759537313 від 05 січня 2022 року у розмірі 24825 грн. 60 коп., з яких: 16000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8825 грн. 60 коп. заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп.

У задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» витрат на правничу допомогу відмовлено.

Рішення суд мотивував тим, що позивач належними та допустимими доказами довів укладання ОСОБА_3 кредитного договору №7 січня 2022 року, наявність заборгованості у зазначеному в позовній заяві розмірі, а також те, що у передбаченому законом порядку набув право вимоги до відповідачки, а тому дійшов висновку про стягнення заборгованості з відповідачки в повному обсязі. Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про їх недоведеність.

В апеляційній скарзі представник відповідачки адвокат Нижник А.А. вказує, що рішення суду є необґрунтованим, суд порушив норми матеріального та процесуального права й просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції проігнорував доводи відповідачки стосовно того, що позивач жодного разу не доводив до її відома зміни, які неодноразово вносились до Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на вищевказаному сайті позивача, чим фактично позбавив відповідачку можливості бути обізнаною про внесені зміни, що є грубим порушенням ведення банківської діяльності та суперечить чинному законодавству України. За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладання із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляд ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, представник відповідачки звертає увагу суду на те, що правовідносини за кредитним договором №759537313 між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою виникли 05 січня 2022 року, тобто значно пізніше ніж був укладений договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Витяг з Реєстру прав вимоги № 175, в якому зазначено відповідачку, датується 05 травня 2022 року, тобто більш ніж через чотири роки після укладення договору відступлення права вимоги, а отже на час укладення даного договору у TOB «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_2 за зазначеним вище кредитним договором. Передання за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17). Так, чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Таким чином, на момент укладення договору факторингу, за яким відступлено права вимоги від 28 листопада 2018 р. боргові зобов`язання ОСОБА_2 за Кредитним договором № 759537313 від 05 січня 2022 р. ще не існували, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором, оскільки на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_2 , то, відповідно, у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати TOB «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року. Враховуючи, що позивач не довів факту переходу права вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним договором від первісного кредитора TOB «Манівео швидка фінансова допомога» до TOB «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які с похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - TOB «Юніт Капітал».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України розглянута апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, 05 січня 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір № 759537313 (далі Договір), за умовами якого Товариство зобов`язувалося надати позичальникові кредит на суму 16000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити за користування кредитом відповідно до умов цього договору (том 1, а.с. 122-129).

Сторони погодили, що кредит надається строком на 140 днів з моменту його укладання (пункти 1.2, 1.3), на період цього строку нарахування процентів здійснюється за дисконтною ставкою в розмірі 0,69% в день від суми кредиту за кожним день користування ним (пункт 1.4), у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною ставкою скасовуються і застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,3 % від суми кредиту за кожний день користування.

Договір сторони підписали за допомогою електронних підписів

Тобто сторони Договору узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, розмір процентів за користування кредитом, що свідчить про наявність волі відповідачки на укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» обов`язку щодо надання грошових коштів ОСОБА_1 в сумі 16000 грн. підтверджується платіжним дорученням від 05 січня 2022 року, яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало через АТ «ТАСКОМБАНК» на картковий рахунок ОСОБА_1 на платіжну картку № НОМЕР_2 хх-хххх-1550 16000 грн. за договором № 759537313, електронним повідомленням АТ «ТАСКОМБАНК» про платіжні операції та випискою з особового рахунку за цим кредитним договором ОСОБА_1 (том 1, а.с. 38, 39-41, 101).

Звертаючись з позовом, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» як новий кредитор, до якого перейшли права вимоги за укладеним ОСОБА_1 кредитним договором від 05 січня 2022 року, просило про стягнення з позичальника суми неповернутої заборгованості в сумі 24825 грн. 60 коп., з яких: 16000 грн. - заборгованість по кредиту; 8825 грн. 60 коп. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, вважав позовні вимоги доведеними в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).

В силу частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що договір про споживчий кредит № 759537313 від 05 січня 2022 року був вчинений сторонами в електронній формі.

Тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 цього ж суду передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник, заперечення щодо укладання нею кредитного договору 05 січня 2022 року з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та отримання за цим договором кредитних коштів, а також про наявність заборгованості за договором та її розміру не викладала.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, а саме, що кредитний договір 05 січня 2022 року укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» і таке в апеляційній скарзі відповідачкою не заперечується, а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а також наявності достатніх доказів, що грошові кошти перераховані на банківський рахунок (картку), який належить відповідачці, апеляційний суд вважає доведеним факт його укладання. Такого висновку дійшов і суд першої інстанції.

Таке ґрунтується на правових висновках, викладених Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22).

Апеляційний суд відхиляє як безпідставний аргумент апеляційної скарги про те, що позивач не доводив до відома відповідачки зміни, які неодноразово вносились до Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на вищевказаному сайті позивача, чим фактично позбавив відповідачку можливості бути обізнаною про внесені зміни. Так, по-перше, позивач не є банківською установою, по-друге, усі умови щодо надання кредитних коштів, строків кредитування, умов повернення кредиту, розміру процентів та їх сплати визначені в тексті договору від 05 січня 2022 року, тому при розрахунку заборгованості позивач керувався саме визначеними цим договором умовами.

Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.

Згідно наявних у справі доказів 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року (том 1, а.с. 42-52).

28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін (том 1, а.с. 53).

31 грудня 2020 року між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою сторони продовжили строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції (том 1, а.с. 54-63).

31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. (том 1, а.с. 64).

Аналогічні додаткові угоди (№31 та № 32) ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали 31 грудня 2022 року та 31 грудня 2023 року, якими, відповідно, продовжили строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2023 року та 31 грудня 2024 року (том 1, а.с 65, 66).

Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 1.3. Договору під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Пунктом 1.2. визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до Договору, а саме - реєстрах прав вимоги.

Пунктом 4.1.встановлено, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку цього Договору. Згідно із підпунктом 5.3.3 договору факторингу Фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 на загальну суму 24826 грн. 60 коп. (том 1, а.с. 67-69).

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року (том 1, а.с. 70-78).

В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткові угоди: №2 від 03 серпня 2021 року та №3 від 30 грудня 2022 року, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишились без змін (том 1, а.с. 79, 80).

Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому у відповідному додатку до договору (п.4.1).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 30 травня 2023 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 24825 грн. 60 коп. ( а.с. 81-83).

Відповідно до підпункту 5.3.3 договору факторингу № 05/0820-01 Фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.

30 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (Клієнт) та позивач (Фактор) уклали договір факторингу № 3009/24 (том 1, а.с.84-89).

За цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основаного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення прав грошової вимоги до боржників, який формується згідно із додатком № 1, є невід`ємною частиною договору. (пункт 1.1).

Перехід права вимоги заборгованості до боржників переходить від Клієнта до Фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно із додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору акт (пункт 1.2).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 3009/24 року від 30 вересня 2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 на загальну суму 24825 грн. 60 коп. (а.с. 94-96).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Враховуючи наведені положення закону та зміст долучених позивачем договорів факторингу, реєстрів боржників, колегія суддів приходить до переконання, що позивач належними та допустимими доказами довів, що набув право вимоги до відповідачки за договором № 759537313 від 05 січня 2022 року.

При цьому доводи апеляційної скарги про недоведеність цього факту є хибним, оскільки суперечить наявним у справі доказам.

У справі, що розглядається, право вимоги до боржника ОСОБА_1 переходило від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до кожного наступного нового кредитора три рази, де фінальним кредитором є ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ». Тому для перевірки існування у ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» права вимагати виконання боржниками відповідних обов`язків має надати докази переходу прав у зобов`язанні на кожному етапі.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту набуття ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» права вимоги до відповідачки за кредитним договором позивач надав копії відповідних документів договорів факторингу з додатковими угодами, виписок з реєстрів прав вимоги та боржників, виписку по особовому рахунку боржника ОСОБА_1 .

При цьому статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено момент набуття ТОВ «Таліон плюс» права вимоги - підписання відповідного реєстру прав вимог. (пункт 4.1). Аналогічні положення передбачені договорами факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року (пункт 4.1) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (пункт 1.2).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

ТОВ «Таліон плюс» набуло права вимоги до боржника ОСОБА_1 з моменту підписання відповідного реєстру прав вимоги до цього боржника № 175 від 05 травня 2022 року, а позивач, відповідно, набув таке право вимоги після підписання реєстру боржників від 30 вересня 2024 року.

Не ґрунтується на вимогах закону твердження представника Бойко А.В. про неможливість передання за договором факторингу права вимоги, яке не існую на момент укладання цього договору, а виникне в майбутньому, оскільки це суперечить припису частини 1 статті 1078 ЦК України який є однозначним та зрозумілим та визначає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За такого позивач як кредитор у зобов`язанні має право на задоволення вимог до боржника ОСОБА_1 .

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 2.2.2 Договору позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом один раз на два тижні згідно із графіком платежів на банківський рахунок кредитодавця.

Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконувала, в зв`язку з чим виникла заборгованість.

Згідно долученої позивачем виписки з особового рахунку позичальника ОСОБА_1 за договором № 759537313 від 05 січня 2022 року загальний розмір заборгованості складає 24825 грн. 60 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 16000 грн., заборгованість за процентами 8825 грн. 60 коп.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачка розмір заборгованості за кредитним договором не спростовувала, свого її розрахунку суду не надавала.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання між ТОВ «Манівео швидка фінансова компанія» та ОСОБА_1 договору № 759537313 від 05 січня 2022 року у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останнім в повному обсязі зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами, а також перехід прав вимоги за цим договором до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», що є підставою для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором на користь позивача у зазначеному в позовній заяві розміру.

Колегія суддів вважає такими, що не можуть бути враховані при вирішення цієї справи посилання в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду, оскільки наведені представником відповідачки справи не є тотожними за предметом позову та за встановленими судами обставини справі, яка переглядається.

За такого суд ухвалив у справі, яка переглядається законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає положенням матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з дотриманням вимог процесуального закону, а тому колегія суддів відповідно до статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат, які в цій справі покладаються на відповідачку.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана її представником адвокатом Нижник Анастасією Андріївною, залишити без задоволення, рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 06 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

______________________________________________

Повна постанова складена 13 травня 2025 року