ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/575/25 Справа № 213/5613/23 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 213/5613/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2024 року, яке ухвалено суддею Мазуренком В.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01 травня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що з 26 листопада 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Між сторонами не існує взаємопорозуміння, вважає, що збереження шлюбу не можливе, тому позивач просила суд розірвати шлюб та прізвище залишити без змін.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2024 року позов задоволено, шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26 листопада 2016 року Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 852 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позовна заява позивача не містить ні дати фактичного припинення шлюбних відносин, ні дійсних причин припинення шлюбних відносин. Причина розірвання шлюбу, зазначена в позові позивачем, а саме сварки, не є дійсною причиною припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим відповідачем не визнавались обставини, викладені в позові і відповідач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку загального провадження, однак суд, на переконання відповідача, безпідставно відмовив в задоволені вказаного клопотання.

Апелянт зауважував на тому, що встановлення як причин, так і часу фактичного припинення шлюбних відносин має для сторін у справі вагоме значення, крім того він бажає примиритися заради інтересів їх спільної з позивачкою дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання позивача, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Заслухавши представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Котляр Т.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, позивача ОСОБА_1 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 листопада 2016 року Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 852.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є сторони.

Шлюбно - сімейні відносини між сторонами припинені. Позивач наполягає на розірванні шлюбу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що подальше збереження шлюбу протирічить інтересам позивача, сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо та суд вважає, що сім`я сторін розпалася остаточно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтями 51 Конституції України та 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Примушування жінки чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення.

Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Таким чином, з контексту вищевказаних правових норм випливає, що кожен із подружжя має право на розірвання шлюбу. Примушування до збереження шлюбу є порушенням права чоловіка, або дружини. Відповідно, шлюбні відносини формуються на вільному волевиявленню двох сторін, в зв`язку з чим, колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги щодо небажання відповідача розлучатись.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 у позовній заяві вказала на відсутність між сторонами шлюбних відносин та наполягала на розірванні шлюбу, у зв?язку з чим суд, з огляду на вищевикладене, не мав правових підстав для збереження шлюбу та відмови у задоволенні позову.

Жодних обставин, за яких суд першої інстанції міг би зробити висновок про те, що шлюб сторін підлягає збереженню, апеляційна скарга не містить.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач наполягала на заявлених нею позовних вимогах.

В період, що надавався судом апеляційної інстанції сторонам для примирення, сторонни не примирилися, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він бажає примиритися заради інтересів їх спільної з позивачкою дитини не заслуговують на увагу .

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення доводи апеляційної скарги про те, що встановлення як причин, так і часу фактичного припинення шлюбних відносин має для сторін у справі вагоме значення, з огляду на те, що як вбачається із матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом про розірвання шлюбу, позивачкою ОСОБА_1 не було заявлено вимог про встановлення часу припинення шлюбних стосунків, ведення спільного господарства, відсутності спільного бюджету та окремого проживання.

При цьому, матеріалами справи не встановлено факту припинення сторонами шлюбних відносин і ведення ними спільного господарства в серпні 2022 року, як на те посилається відповідач в апеляційній скарзі, або ж в грудні 2023 року, як на те посилалась позивач в судовому засіданні в суді апеляційної інсанції. Оскільки ця обставина не встановлена судом першої інстанції, то вона не може бути зазначена у мотивувальній частині рішення (частина четверта статті 265 ЦПК України).

Якщо встановлення такої обставини необхідно відповідачу для вирішення спору про поділ майна подружжя, то він не позбавлений можливості довести її належними та допустимими доказами під час здійснення відповідного судового провадження.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 16 травня 2025 року.

Головуючий:

Судді: