ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/909/24 Номер провадження 22-ц/814/1663/25Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 січня 2025 року, постановлене суддею Стрюк Л.І.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «ОТП Банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

06.03.2024 ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 09.07.2021 між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №. За умов такого договору позичальник отримав від банку кредит в сумі 33 330,00 грн. на споживчі потреби, строком повернення до 09.07.2026.

21.10.2022 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №21/10/22 про відступлення вимоги за кредитними договорами, у тому числі договором №. Згідно з реєстром прав вимог до договору факторингу заборгованість відповідача за кредитом станом на 21.10.2022 склала 45 987,48 грн., із яких: 31 802,63 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 14 184,85 грн. - заборгованість за відсотками.

Позивач, набувши право вимоги за кредитним договором, повідомив позичальника про відступлення права вимоги на користь ТОВ «Діджи Фінанс», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості.

Незважаючи на це, позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені відповідним договором. Вжиті позивачем заходи досудового врегулювання спору залишені позичальником без належного реагування, а тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №№ від 09.07.2021 у розмірі 45 987,48 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,42 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 08.01.2025 позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № від 09.07.2021 у розмірі 45987,48 грн., судовий збір 2422,42 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн., а всього 55909,90 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем доведено належними доказами факт укладення договору про надання банківських послуг та отримання позичальником кредитних коштів. Відповідач, будучи обізнаним із істотними умовами зобов`язання, допустив їх порушення, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню згідно із наданим позивачем розрахунком.

Не погодившись із указаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, а тому не є належним доказом на підтвердження існування боргу.

Цитуючи положення статті 22 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні», статті 9 Закону Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункт 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254, де наведений вичерпний перелік документів, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, вважає позовні вимоги недоведеними належними доказами, а висновки районного суду щодо підставності його задоволення такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Наголошує, що у матеріалах справи відсутні відомості про картковий рахунок позичальника, про видачу чи перерахування кредитних коштів у розмірі 33 330,00 грн., ідентифікації даних карткового рахунку також не надано.

Вважає недоведеним факт відступлення до позивача, як нового кредитора, права вимоги за кредитним договором № від 09.07.2021 через відсутність підпису сторін у приєднаних до матеріалів справи копій Додатку №1 до Договору Факторингу, Форми реєстру боржників у електронному вигляді, Акту приймання-передачі реєстру боржників, Акту повернення боржників, Форми акту прийому-передачі документації, Гарантійного листа.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10.03.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 12.03.2025.

26.03.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване. За складання відзиву на апеляційну скаргу просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанас» правничі витрати у розмірі 6000,00 грн.

Звертає увагу, що відповідач у доводах апеляційної скарги не заперечує факт виникнення правовідносин з первісним кредитором про надання споживчого кредиту № від 09.07.2021 з надання, отримання та повернення кредитних коштів, а отже дані обставини не підлягають доказуванню в розумінні частини першої статті 82 ЦПК України.

Зазначає, що на виконання умов такого договору первинний кредитор здійснив виплату кредитних коштів, що підтверджується заявою на видачу готівки №14707059 від 09.07.2021, яка містить підпис позичальника та кредитора, а також його печатку. Наведене, на думку позивача, спростовує доводи апеляційної скарги щодо відсутності у матеріалах справи належних доказів, які б підтверджували факт видачі та перерахування кредитних коштів у розмірі 33 330,00 грн.

Просить врахувати, що зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник вчиняв дії щодо погашення заборгованості за кредитним договором.

Вважає, що наявний у справі розрахунок заборгованості за кредитним договором є належним доказом на підтвердження заявлених позовних вимог, оскільки він містить детальні відомості про порядок нарахування первинним кредитором заборгованості у розрізі його складових, вчинені позичальником платежі та відображає спрямування коштів на погашення заборгованості. При цьому, позивач, набувши право вимога за кредитним договором, не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував штрафних санкцій до боржника.

Спростовує доводи апеляційної скарги щодо недоведеності набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, оскільки у відповідності до вимог п.2 ст.95 ЦПК України витяг з додатку до Договору факторингу №21/10/22 від 21.10.2022, незалежно від додатків до нього, є належним доказом на підтвердження укладення правочину.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.07.2021 ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву на отримання кредиту/опитувальний лист, яка містить персональні дані особи та його намір отримати кредит у розмірі 33 330,00 грн., строком кредитування 60 місяців./а.с.44-45/

09.07.2021 між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №, за ум якого останній отримав кредит у розмірі 33300,00 грн. на споживчі цілі; дата остаточного повернення кредиту - 09.07.2026; фіксована процентна ставка - 40,00% річних./а.с.39-40/

Передувало укладенню кредитного договору ознайомлення позичальника із Паспортом споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), де наявні персональні дані позичальника; основні умови кредитування: сума кредиту - 33 300,00 грн.; строк кредитування - 60 місяців; мета отримання кредиту- споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту - шляхом видачі суми кредиту у вигляді готівкових коштів через касу банку у строк, визначений кредитним договором; процентна ставка - 40% річних; загальна вартість кредиту - 44175,47 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом - 77 505,47 грн.; реальна річна процентна ставка - 48,19%./а.с.41/

Додатком №1 до Паспорту споживчого кредиту є Орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту/а.с.42-44/

09.07.2021 ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 33 300,00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки №14707059, яка містить підписи представника банку та отримувача./а.с.47/

21.10.2022 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №21/10/22, за яким останнє набуло право вимоги, у тому числі, за договором № від 09.07.2021, що підтверджується Реєстром боржників №1 (пункт №826), який є додатком №1 до Договору факторингу, які підписані у відповідності до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»./а.с.20-29, 84-85/

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором № від 09.07.2021, складеного АТ «ОТП Банк», станом на 21.10.2022 заборгованість ОСОБА_1 склала 45 987,48 грн., із яких: 31 802,63 грн. - заборгованість за кредитом; 14 184,85 грн. - заборгованість за відсотками. При цьому, позичальник періодично сплачував кошти на погашення кредиту, а саме: за період з 10.08.2021 по 09.09.2021 в сумі 161,69 грн. та 1365,23 грн.; за період 12.10.2021 по 09.11.2021 в сумі 0,45 грн., що не заперечувалося відповідачем, а тому підтверджує факт існування заборгованості відповідача перед кредитором./а.с.112/

Судом першої інстанції у судовому засіданні дослідив оригінал кредитного договору № від 09.07.2021, паспорт споживчого кредиту, орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, заяву на видачу готівки №14707059 від 09.07.2021, анкету заяву, підписані особисто відповідачем. Доказів, що указані документи підписані іншою особою, а не позичальником, останній суду не надав, з клопотанням про проведення почеркознавчої експертизи в суд не звертався.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із підстав доведеності, що первинний кредитор АТ «ОТП Банк» належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Натомість, відповідач допустив порушення умов зобов`язання та у визначений графіком строк не вчинив черговий платіж, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, заявлена позивачем, як правонаступником кредитора, за тілом кредиту та відсотками.

Твердження відповідача, що у випадку не повідомлення боржника про відступлення прав вимоги новому кредиторі, він має право не виконувати зобов`язання перед новим кредитором, районний суд відхилив, як безпідставні. Також, суд першої інстанції не взяв до уваги посилання відповідача на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 31.01.2024 про повернення позовної заяви у зв`язку з не усуненням недоліків, як доказ відсутності заборгованості перед кредитором, оскільки дана ухвала ніяким чином не може підтверджувати відсутність заборгованості відповідача перед банком.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 526, 527, 529, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений у зобов`язанні строк (термін).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Статтями 1077, 1079 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор), яким може бути лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога) а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

При вирішенні справи суд покладається на докази, надані сторонами по справі та всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо досліджені судом, якій їх оцінює на предмет належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку доказів в їх сукупності.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини перша, третя, п`ята статті 100 ЦПК України).

Так, матеріалами справи підтверджено укладення між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» договору факторингу №21/10/22 від 21.10.2022, з дотриманням порядку вчинення електронних правочинів, встановленого Законом України «Про електронну комерцію», який підписаний згідно зі статтею 12 цього Закону та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Додатком до договору та його невід`ємною частиною є Реєстр боржників, складений в електронній формі, який містить перелік договорів, права вимоги за якими відступаються, у тому числі кредитний договір № від 09.07.2021, боржником за яким є відповідач по справі ОСОБА_1 .

На підтвердження здійснення оплати за договором факторингу позивачем надано платіжні інструкції №2605, №2606 від 21.10.2022 щодо оплати за реєстрами №1, №2./а.с.29/

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача, як правонаступника кредитора, права вимоги за кредитним договором № від 09.07.2021 та звернення в суд із цим позовом.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту відступлення до позивача права вимоги за наведеним кредитним договором через відсутність підпису сторін у приєднаних до матеріалів справи додатках до договору, колегія суддів відхиляє як безпідставні.

При цьому апеляційний суд враховує, що посвідчений представником позивача Витяг з Додатку до Договору факторингу №21/10/22 від 21.10.2022 містить інформацію про передачу ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги до боржника ОСОБА_1 за спірним кредитним договором на загальну суму заборгованості 45987,48 грн. Ставлячи під сумнів дійсність такого доказу, відповідач не ініціював питання витребування у позивача оригіналу електронного доказу. Тоді як саме лише заперечення відповідачем факту відступлення позивачеві права вимоги за спірним кредитним договором за відсутності спростування наданих позивачем доказів не є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості.

Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі статтею 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Проте, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем свого зобов`язання за кредитним договором № від 09.07.2021 первісному кредитору - АТ «ОТП Банк», а наведені заперечення проти позову нового кредитора - ТОВ «Діджи Фінанс» факту укладення спірного кредитного договору та наявності заборгованості за кредитом не спростовують.

Посилання відповідача у доводах апеляційної скарги на відсутність у матеріалах справи відомостей про картковий рахунок позичальника та про видачу чи перерахування кредитних коштів у розмірі 33 330,00 грн, колегія суддів відхиляє. Оскільки наявними у справі доказами, які є чіткими та переконливими, зокрема, заявою на видачу готівки №14707059, яка містить підпис позичальника, підтверджено факт отримання кредитних коштів у спосіб, погоджений сторонами зобов`язання при укладенні відповідного договору.

Відповідний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов зобов`язання мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на час укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов, не відкликав своєї згоди на його укладення, за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору до кредитора не звертався, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, оскільки зводяться до загального цитування норм матеріального права.Тоді як належність виконання зобов`язання є предметом доказування і у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформульованої у справі №913/618/21 від 08.06.2022.

Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконано та не надано будь-яких доказів, які б спростовували факт укладення кредитного договору, погодження його істотних умов, факту отримання кредитних коштів та їх повернення кредитору чи його правонаступнику у порядку, погодженому сторонами зобов`язання. При цьому факт здійснення банківської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами в їх сукупності, які переконливо свідчать про існування стверджувальної обставини, а саме неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах, а тому апеляційним судом до уваги не приймаються. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Підстав здійснення перерозподілу судових витрат та стягнення правничих витрат в суді апеляційної інстанції за клопотанням позивача, колегія суддів не вбачає. При цьомувраховує наступне.

Згідно із постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, виходить з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, § 268).

Із огляду на викладене, враховуючи малозначність справи, ідентичність доводів відзиву на апеляційну скаргу із позовом, за наслідками розгляду якого судом першої інстанції постановлено до стягнення з відповідача на користь позивача правничі витрати у розмірі 7500,00 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13.05.2025.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак