Справа № 202/990/25
Провадження № 2/202/2080/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого - судді Мариніна О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Пєшкічевої А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що вони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20.11.2024 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 14 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

04.03.2023 позивачем укладено повторний шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 . Крім того, дружина позивача має дитину від першого шлюбу - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо якого позивачем вирішується питання про усиновлення. Дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та отримує допомогу при народженні дитини 860 грн., іншого доходу не має.

Окрім цього, позивач надає посильну допомогу батькам - пенсіонерам, а також брату ОСОБА_6 , який є інвалідом групи з дитинства.

Зважаючи на вищевикладене, не маючи можливості сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі на спільну з відповідачем дитину, позивач просить суд зменшити розмір аліментів з 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів на 1/8 частини від всіх видів заробітку (доходу).

В порядку ст. 178 ЦПК України представником відповідача було подано відзив на позовну заяву про зменшення розміру аліментів, у якому відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, звівши свої доводи до того, що розмір аліментів, котрі стягуються з на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв?язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення доньки позивача та суперечитиме її інтересам.

Крім того, позивачем не надано жодного доказу, на підтвердження того, що батько дитини його нової дружини ОСОБА_5 не надає допомоги на утримання свого сина.

Наявність у позивача ОСОБА_1 літніх батьків та брата з інвалідністю, не є підставою для зменшення аліментів, а також ним не надано жодного доказу про надання їм будь-якої матеріальної допомоги і що вони потребують такої допомоги (зокрема не надано відомостей, який дохід мають його батьки та брат).

Зазначила, що бажання всиновити дитину своєї дружини від першого шлюбу - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а зважаючи, що рідний батько дитини не позбавлений батьківських прав відносно свого сина, позивач не зобов?язаний його утримувати.

Зменшення розміру аліментів у зв?язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину, котру також повинен утримувати без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення прав дитини від першого шлюбу та суперечитиме її інтересам. Батьки не можуть компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

У судове засідання сторони не з`явилися, їх представники надали заяви про здійснення розгляду справи без їх участі за наявними матеріалами, враховуючи викладені позиції.

Дослідивши наявні докази, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20.11.2024 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 14 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Дитина ОСОБА_3 проживає з матір`ю.

04.03.2023 ОСОБА_1 укладено повторний шлюб із ОСОБА_10 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 в родині народився син - ОСОБА_4 , про що видане свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 .

Дружина позивача має також дитину від першого шлюбу - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 .

Наразі позивачем здійснюються заходи для усиновлення дитини дружини від першого шлюбу, про що надано висновок органу опіки Яготинської міської ради № 490 від 11.11.2024 про доцільність усиновлення.

Відповідно висновку органу опіки Яготинської міської ради № 490 від 11.11.2024 про доцільність усиновлення, батько малолітньої дитини ОСОБА_11 надав згоду на усиновлення сина ОСОБА_5 , засвідчену приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Охріменко Н.С, зареєстрованого в реєстрі від сьомого грудня дві тисячі двадцять третього року за № 1064.

Позивач ОСОБА_1 проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_3 , займає посаду головний сержант 2 стрілецького взводу 27 стрілецької роти НОМЕР_4 стрілецького батальйону та отримує заробітну плату.

Згідно відповіді № 1255497 від 02.04.2025 ОСОБА_1 має стабільний дохід, який за період з 1 по 4 квартал 2024 року у середньому складає близько 36 000 грн. на місяць.

Окрім цього, позивач має батька пенсіонерів - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також брата ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є людиною з інвалідністю 1 групи.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач не посилався на те, що у нього якимось чином погіршився матеріальний стан, а вказував на обставину зміни матеріального стану народження у новому шлюбі дитини, а також усиновлення дитини дружини від попереднього шлюбу.

Як вбачається із висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19, зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Адже, позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Аналогічні висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20.

Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів.

Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, жодних безумовних доказів погіршення майнового стану, що унеможливлює сплату ним аліментів у визначеному розмірі позивач до суду не надав.

Сам факт того, що батьки позивача є пенсіонерами, а брат - людиною з інвалідністю, не підтверджує факт їх перебування чи необхідності їх утримання позивачем.

До того ж, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження надання добровільної допомоги батькам чи брату ( чеків, квитанцій), а також відомостей про їхні доходи та статки.

Суд також зазначає, що усиновляючи дитину дружини при наявності біологічного батька, який не позбавлений батьківських прав ( іншого суду не доведено з огляду на нотаріальну заяву про згоду на усиновлення дитини) позивач з власної волі бере на себе обов`язки з утримання дитини, чим не може погіршувати становище власних дітей.

Суд звертає увагу на те, що стягнутий розмір аліментів (1/4) згідно із судовим наказом відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без підтвердження погіршення матеріального становища позивача чи інших обставин, визначених ст. 192 СК України, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивач є працездатною особою, має нормальний стан здоров`я, та повинен виконувати свій батьківський обов`язок з утримання дитини, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а підстави для задоволення позовних вимог про зменшення розміру аліментів наразі відсутні.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України відповідно до результату розгляду справи суд вважає за доцільне судові витрати позивача віднести за його рахунок

Керуючись ст. ст. 10, 81, 209, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 141, 150, 180, 181, 184, 192 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити повністю.

Понесені судові витрати позивача віднести за його рахунок.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 23 травня 2025 року.

Суддя О. В. Маринін