Справа № 559/964/24
Провадження № 2/559/46/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року місто Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі головуючої судді Жуковської О.Ю., за участі секретаря судового засідання Рижко С.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представниці позивача - ОСОБА_28

відповідачки - ОСОБА_2 ,

представниці відповідачки - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Дубенської міської ради, Відділ "Центр надання адміністративних послуг" Дубенської міської ради Рівненської області про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини та надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій сторін.

1.1 В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від спільного подружнього життя у них є двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 04.03.2021 шлюб між сторонами розірвано, визначено місце проживання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - із матір`ю, сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - з батьком. 20.10.2020 Дубенським міськрайонним судом винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частина усіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 16.09.2020 і до досягнення дітьми повноліття. 19.11.2020 рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 20.04.2021 ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повністю та зменшено розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до від усіх видів заробітку, до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 17.10.2023 ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 01.11.2021. Починаючи з 01.11.2021 син ОСОБА_7 також постійно проживає з позивачем та меншим сином ОСОБА_8 , діти перебувають лише на утриманні позивача. Матір дітей не цікавиться їхнім життям, не бачиться із ними та не надає матеріальної допомоги на їх утримання, вона практично відсутня у їхньому житті. Таким чином ОСОБА_2 протягом останніх років практично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей. Отже, внаслідок невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, страждають діти, порушуються їхні права та законні інтереси, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Крім того, позивач неодноразово звертався до ЦНАП Дубенської міської ради із заявами про реєстрацію місця проживання з ним із одночасним зняттям із зареєстрованого місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , проте йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю письмової згоди матері дитини. На прохання позивача зробити це самостійно відповідачка не реагує. Тому позивач також просить надати дозвіл на зняття з реєстрації ОСОБА_5 без письмової згоди матері.

1.2 Відповідачка подала відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає повністю. У відзиві вказує, що вона цікавиться життям своїх дітей, які на даний час проживають з батьком. Вона не самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, є матір`ю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та діє виключно у їхніх інтересах. Рішення про проживання дітей з батьком було прийнято також виключно в інтересах дітей, батько створив їм безумовні можливості користування мобільними телефонами, гаджетами, комп`ютерами, діти нічим не зайняті, окрім комп`ютерних розваг. Вона підтримувала зв`язок із дітьми до лютого 2024 року, поки старший син не попросив зняти його з реєстрації з будинку відповідачки. Вона зрозуміла, що це вимоги позивача, тому відмовила. Після цього дітей вороже налаштовували проти неї, діти не брали від неї рубку, тому вона їздила по місцю навчання синів і там з ними спілкувалася. Вважає, що позов про позбавлення її батьківських прав є ніщо інше як створення штучних і вигід них для позивача умов, щоб його не мобілізували до лав ЗСУ. Відповідачка після розлучення із позивачем створила нову сім`ю, має малолітнього сина. По місцю проживання характеризується позитивно, має постійне місце роботи, також має у власності житлового будинку та земельної ділянки. При спілкуванні з дітьми. Вони запевняли її, що мають все необхідне та матеріальної допомоги не потребують. Тому, просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

1.3 Позивач подав заяву про збільшення та уточнення позовних вимог, зазначив, що син ОСОБА_7 . Місце проживання якого попередньо було визначено з матір`ю, з листопада 2011 року проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Тому вважає за необхідне збільшити свої позовні вимоги та доповнити вимогою про визначення місця проживання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком. Крім того, після звернення до суду із даним позовом відповідачка періодично почала телефонувати та спілкуватися із старшим сином ОСОБА_7 . Із меншим сином ОСОБА_8 ситуація взагалі не змінилася, матір відсутня у його житті. Тому вважає за доцільне зменшити свої позовні вимоги та в частині позбавлення батьківських прав залишає лише вимогу про позбавлення ОСОБА_9 батьківських прав відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

1.4 Представник відповідача адвокат Вишковська В.І. подала до суду додаткові пояснення у справі, у яких вказує, що відповідачка любить своїх дітей та не ухиляється від виконання батьківських обов`язків. На даний час ОСОБА_8 15 років і матері важко налагодити зв`язок із сином, через негативний вплив батька. Відповідачка цікавиться навчанням синів, відвідувала навчальні заклади, де вони навчаються, спілкувалася із кураторами. Що стосується матеріального утримання, то воно надається нею по мірі можливості. Доказом того, що позивач чинив перешкоди у спілкуванні відповідачки з дітьми є її звернення до органу опіки та піклування із заявою про визначення способу участі у вихованні малолітньої дитини та спілкуванні з нею. Спочатку син ОСОБА_8 зустрічався з нею та спілкувався, разом проводили час, станом на сьогодні дитина не бажає спілкуватися, тому мати не хоче примушувати та психологічно травмувати дитину. Відповідачка погоджується, що у неї напружені відносини із сином-підлітком, але це не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав. Стороною позивача не доведено винність дій відповідачки, умисне ухиляння від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав. Тому, просить відмовити у задоволенні позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_9 батьківських прав.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 27.03.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 30.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Також даною ухвалою задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків.

Представниця позивача адвокат Лопухович А.О. в судовому засіданні вказала, що позовні вимоги підтримує з підстав викладених у позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення та уточнення позовних вимог. Додатково вказала, що сторони перебували у шлюбі та є батьками двох дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Якщо із старшим сином матір періодично ще намагається спілкуватимуся, особливо після подання даного позову, то з меншим ні. Всі дії відповідачка щодо участі у житті дітей почала вчиняти після того, як ОСОБА_1 звернувся до суду. Хоча говорити, що поведінка відповідачки змінилася по відношенню до дітей не можна, вона не цікавиться ними, коли вона ходила у школу і цікавилася шкільним життям сина ОСОБА_8 , для нього це було здивуванням, скільки він навіть не знав, що вона була у школі. Дитина є ображена, оскільки це все триває протягом багатьох років. І причиною таких відносин між дитиною і матір`ю, є саме поведінка відповідачки. Тому, просить позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та додав, що навіть якщо відповідачка знаходиться у районі їхнього проживання, вона не телефонує до дітей. Вона ігнорує те, що у неї є старші діти. Він не перешкоджає відповідачці спілкуватися з дітьми. Те що вона зверталася до органу опіки та піклування з питанням участі у вихованні дітей, це було коли саме коли вони розлучилися і це була лише формальність, їй так порадив вчинити колишній адвокат. Тоді менший син безперешкодно ходив до матері і вони спілкувалися. Сам він до відповідачки не телефонує і з нею не спілкується. Оскільки рішенням суду було визначено місце проживання сина ОСОБА_7 з відповідачкою, тому він бажає, щоб на даний час було рішення та визначено місце проживання з ним, щоб це було юридично підтверджено. Коли ОСОБА_7 потрібно було виготовити паспорт, позивач пішов з ним, відповідачка не дзвонила і не казала, що вона це зробить. Після того він вже самостійно пішов забрати паспорт, але відповідачка подзвонила і сказала, щоб він паспорта приніс їй, так як він там приписаний, він довіряв матері і заніс їй паспорта. Коли сину прийшлося поступати, вона сказала, що паспорта не віддасть і не дозволила зареєструватись з ним. Не знає як, але син вмовив її віддати того паспорта. Тому хоче аби старший син, який з ним фактично проживає разом з молодшим, був зареєстрований з ним. Налагодити відносини з відповідачкою він не вбачає необхідності, у неї інша сім`я.

Представниця відповідачки адвокат Вишковська В.І. в судовому засіданні вказала, що відповідачка категорично заперечує проти позовних вимог. Зазначила, що ОСОБА_8 15 років і мати його весь час виховувала, піклувалася про нього, до того часу, коли вони спільно проживали. На даний момент, у дитини підлітковий вік і відносини з матір`ю чомусь не склалися, син ображений на матір, не хоче спілкуватися. Можливо це все через вплив батька, можливо образа за те, що мама створила нову сім`ю. Однак, для дитини потрібен час і погані відносини не є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав. Єдиною підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання батьківських обов`язків, і це ухилення має бути винним та свідомим. В даній ситуації відповідачка цікавиться життям своїх дітей, а позивач у свою чергу чинить їй перешкоди у спілкуванні з дітьми. Відповідачка неодноразово намагалася прийти до позивача та дітей, поспілкуватися, оскільки телефон від неї не беруть, однак під`їзд закритий і вона не може потрапити у квартиру. Також відповідачка їздила у навчальні заклади, де навчаються діти, має контакти кураторів, з якими підтримує зв`язок. Тому, будь-яких доказів що мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків матеріали справи не містять. Щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_7 з батьком вказала, що дитина, яка досягла 14 років, сама обирає, з ким проживати, тому вимогу вважає безпідставною.

Відповідачка у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та пояснила, що проти того, аби син ОСОБА_7 був знятий з реєстрації за її місцем проживання. Дитина їй ніколи не заважала і не заважає. Позивач перешкоджає їй спілкуватися з дітьми ОСОБА_10 і ОСОБА_8 , налаштовує дітей проти неї. Вона визнає, що в свій час дітей допомагала глядіти її мати, яка мала важкий характер і була онкохвора, і коли вона образила дітей, то вона не заступилась. ОСОБА_10 жив з нею, а ОСОБА_8 з батьком після розлучення. У неї інша сім`я і ще народилось двоє синів. ОСОБА_10 вона не примушувала жити з нею, а закрила раз, бо хотіла, щоб він допоміг, потім він вирішив жити з батьком. Спочатку ОСОБА_10 приходив обідати зі школи до неї, а потім перестав. Вона зустрічала дітей з коляскою і іноді купувала їм продукти, але вони вже не хочуть спілкуватись. Вона любить дітей, дзвонила їм не раз, писала, а вони вже не читають і не передзвонюють. До ОСОБА_8 ходила в школу в 2023 році, він просто від неї трубки не бере. ОСОБА_11 сам пішов робити паспорт у 2021 році, але він лишився у неї, не віддавала, бо вимагав його не ОСОБА_11 , а колишній чоловік. Діти фактично живуть з ним. До останнього не знала, куди поступила дитина, бо ніхто нічого їй не казав. Хлопці ображаються на неї, а вона хоче це виправити, але не знає як. Аліменти платить за неї її другий чоловік, сама не працює, бо доглядає маленьких синів.

Допитана як свідок ОСОБА_12 (мама позивача) дала показання, що ОСОБА_13 неналежно виконує свої батьківські обов`язки, діти знаходяться не з матір`ю, а з батьком і це їх власний вибір. Матір з ними не спілкується, навіть сьогодні перед судом чекала мовчки. Діти не хочуть з нею спілкуватись, бо від неї іде лише один негатив. Старший внук був більше прихильний до матері і переживає, але раз приїхав від неї і сказав, що ніби по ньому 100 танків проїхало, так важко. Матір не навідує дітей, зі святами не вітає, подарунків не дарує, дітей в гості не запрошує вже. Був випадок, коли вона запросила ОСОБА_11 , а потім не випустила, ОСОБА_14 менший поїхав і вона не пустила до нього, тоді ОСОБА_11 погодився ніби жити з нею, але коли вийшов, то втік до ОСОБА_15 і до них, це було в 2021 році, так відтоді онуки і живуть з батьком. Коли ще невістка з сином проживали разом, то жили поруч, матір гляділа дітей, а вони їй допомагали. Потім як розійшлись, то після тієї історії в 2021 році вже зовсім не глядить. Вона як бабуся давала дітям в школу на обіди і коли вони жили з тою бабою, що вже померла. Діти ображаються, бо матір їх не захистила. Батьки спільно не вирішують проблеми дітей - матір не приймає участь в цьому, у неї неприязне відношення до колишньої невістки через дітей.

Допитана як свідок ОСОБА_16 (сестра позивача) дала показання, що в 2021 році був випадок, коли вона особисто викликала поліцію, бо ОСОБА_13 закрила свого старшого сина ОСОБА_7 , а її племінника, і не випускала на зустріч до них, і кричала, що дитина буде з нею. Дитина до них так і не вийшла, а поліція сказала розбиратись самим. ОСОБА_11 коли йшов зустрічатись зі своєю матір`ю, то повертався знервованим. Вона сама як тітка знає, коли в дітей випускний, ходить до них на батьківські збори або батько дітей, або вона, їх рідна тітка, а не матір, саме вона писала заяву, що забирає дітей під свою відповідальність, коли тривога і забирає їх з навчального закладу під час воєнного стану, з начального закладу дзвонять їй, тітці, а не мамі. На відкритті коледжу, куди поступив менший племінник ОСОБА_8 , також була з ним присутня вона, тітка, а не мати, і вона ж хлопцям допомагає матеріально. Матір принижувала дітей, а зараз з ними не бачиться і не спілкується, не утримує, привітань від неї теж не чула. Думає, що цю ситуацію переживає сильно ОСОБА_7 , бо йому матір більше насаджувала свою думку.

Допитана як свідок ОСОБА_2 (теперішня свекрух відповідачки) дала показання, що вона претензій до невістки не має: дітей менших глядить, їсти варить. Але бачить, що та дзвонить до старших дітей і бідкається, що вони трубки не беруть, спілкуватись не хочуть. Невістка ж хоче з ними спілкуватись, а в місті як побачить - старші її сини спілкуються з нею нехотя. Раніше старший хлопчик ОСОБА_7 приходив зі школи і обідав у них, це було в 2021 році, з дітьми і на піцу ходили, і з ОСОБА_19 продукти їм носили, і на ОСОБА_20 відпочивати ходили. Сама живе з невісткою і сином та бачила, коли хлопець приходив - це було в 2021 році, коли були нормальні відносини. Не бачила, щоб невістка шарпала чи кричала, навпаки увесь час « ОСОБА_10 , ОСОБА_10 ». Її ж син і аліменти платить на дітей невістки, бо сама вона отримує лише соціальну допомогу по народженню. Діти старші перед засіданням сиділи, голови поопускали, поряд родичі були, мабуть, тому ОСОБА_13 до них і не підійшла. Знає, що ОСОБА_13 їздила в 2024 році в ОСОБА_21 , а в 2025 році в Млинів до класних керівничок своїх старших синів, але ж у неї ще двоє маленьких є, то їй важко.

Допитаний як свідок ОСОБА_22 (другий чоловік відповідачки) дав показання, що ОСОБА_13 дбала за ОСОБА_10 , як він навчався у м.Дубно, то кожен день приходив до них додому, вона його годувала. На День народження на піцу його водили разом, бувало і з братом ОСОБА_8 заходив, і продукти купували собі і їм з Базарчика носили. Хлопці і колядувати-щедрувати приходили, потім старші стали і вже соромились, то запрошував їх на відпочинок на ОСОБА_20 , вони прийшли, грошей їм давав як дітям. ОСОБА_13 телефонувала їм, а потім вони перестали і трубку брати, думає, що то їм заборонили. Спочатку зі ОСОБА_10 добрі відносини були, а потім він став у батька залишатись ночувати, потім пішов туди жити і після цього відносини зіпсувались, роки три тому. Було гуляли з коляскою і зустрічались зі старшим на вулиці, матір його гукає, а він голову нагнув і пішов, її ж це дуже хвилює. Бувало , вона плакала, що дзвонить, а вони трубки не беруть. Вона їх хотіла побачити, а вони ні. Вона в декреті і отримує лише десь 800 грн. соціальної допомоги, кошти ж заробляє він сам і платить за неї аліменти. Щодо перешкод у спілкуванні, то було засідання в міській раді, вона щоб змінити ситуацію їздила в навчальні заклади цікавитись навчання синів і хотіла зустрітись з ними там надворі, передавала продукти і цукерки - був присутнім. Чого увесь час про ОСОБА_10 , а не ОСОБА_8 , то менший раніше теж заходив, але він більше категоричний, на контакт не іде і роки три тому сказав, що він з незнайомих номерів трубку не бере і все. Його дружина намагається виправити ситуацію.

Суд заслухав думку дітей сторін 17-річного ОСОБА_7 та 15-річного ОСОБА_24 без присутності інших учасників та без запису, оскільки таке бажання висловили сини сторін і всі з цим погодились. Суд досить довго поспілкувався зі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та вони висловили одну позицію, що повністю підтримують батька. ОСОБА_10 дуже важливо жити з батьком, він не хоче жити з матір`ю, а також підтвердив, що вона забрала і не віддавала його паспорт, коли він хотів прописатись з батьком і не може цього зробити без її згоди. Спочатку ОСОБА_7 пояснював, що взагалі не хоче спілкуватись з матір`ю за будь-яких умов і навіть обходить її на вулиці, але під кінець розмови засумнівався і готовий дати їй шанс налагодити зв`язок, лише за умови, що він проживатиме з батьком, а вона не ламатиме його волю. Менший син ОСОБА_8 категоричний у судженнях: він не бажає давати матері і шансу, бо її в його життя немає з осені 2021 року взагалі. Хоча коли почався суд, то вона дзвонить - от на Великдень дзвонила востаннє, але зранку, він спав, тому і не взяв трубку, бо це його єдина можливість відіспатись на вихідних до 12.00 год., бо в будні встає на навчання о 06.30 год. Та коли вона йому дзвонить, то каже: « ОСОБА_25 трубку, де ОСОБА_10 » і таке, його ж самого ніби не існує. Колись це ображало, але вже роки як не має значення, спілкуватись з нею він не бажає загалі і як матір не сприймає, та коли вона дзвонитиме в зручний для нього час, трубку підніме. Обидва пережили сильний стрес, коли матір закрила старшого ОСОБА_7 в себе у квартирі, а менший ОСОБА_8 не зміг його визволити, досі це переживають як травматичний досвід.

Обидва сина сторін назвали причини, за якими у них склались такі неприязні стосунки з матір`ю, і які можна узагальнити наступним чином:

1)коли вони були маленькі, матір їх віддала жити до баби, яка поводилась з ними жорстоко, а матір їх зовсім не захистила, навіть коли вони жалілись, і не забрала їх;

2)матір завела нові стосунки з іншим чоловіком ще тоді, коли вони всі жили разом, а потім просто їх покинула з батьком, а сама пішла до другого, до нової сім`ї;

3)але останньою краплею стало те, що матір проти волі старшого сина закрила його, не відпускаючи до батька і примушуючи жити з собою, а менший син це бачив і теж не зміг достукатися до матері. Після цього хлопці прийняли рішення жити лише з батьком і уникати максимально спілкування з матір`ю. Було це восени 2021 року.

Голова Дубенської міської ради, який діє і від імені Дубенської міської ради, що представляє третіх осіб, подав до суду заяву, згідно якої ЦНАП Дубенської міської ради заперечень проти позову не має і просить розглянути справу без його участі; від іменні Органу опіки та піклування подано письмовий висновок, за яким вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_7 з батьком, а також рекомендує попередити відповідачку про необхідність зміни ставлення до її неповнолітнього сина ОСОБА_8 .

ІІІ. Фактичні обставини справи.

3.1 Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14,16).

3.2 Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04.03.2021 шлюб між сторонами розірвано, визначено місце проживання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_2 , а сина ОСОБА_6 - з батьком, ОСОБА_1 (а.с.20-22).

3.3 Рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради №96 від 04.03.2021 визначено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні її малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.122).

3.4 Неповнолітній ОСОБА_5 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , хоча фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , з батьком ОСОБА_1 та братом ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою ТОВ «Житловик-Дубно» від 13.02.2024 та Актом про проживання без реєстрації від 13.02.2024 (а.с.15, 27,28).

3.5 Згідно довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні №07-03-15/490 від 15.02.2024, Неповнолітній ОСОБА_6 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 (а.с.17,26).

3.6 08.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до ЦНАП Дубенської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_2 із одночасним зняттям із зареєстрованого місця проживання за адресою АДРЕСА_1 . Однак, у реєстрації місця проживання сина з позивачем та зняття його із зареєстрованого місця проживання відмовлено на підставі п.п.3 п. 87 Постанови КМУ №265 від 07.02.2022 (відсутність заяви матері, що передбачена п. 32 Постанови) (а.с.30-31).

3.7 20.10.2020 Дубенським міськрайонним судом було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частина від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.09.2020 і до досягнення дітьми повноліття .

3.8 Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 20.04.2021 ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначених судовим наказом Дубенського міськрайонного суду від 20.10.2020, повністю, починаючи з 16.09.2020 (а.с.69-70).

3.9 Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 17.10.2023 ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначених судовим наказом Дубенського міськрайонного суду від 20.10.2020, повністю, починаючи з 01.11.2021 (а.с.21-22).

3.10 Згідно довідки №59-01/21 від 19.02.2024, ОСОБА_6 навчався у 9 класі Дубенського ліцею №8 Дубенської міської ради. Мама ОСОБА_9 за час навчання дитини у 8-9 класах жодного разу не відвідувала батьківські збори, з класним керівником та вчителями не спілкувалася, навчанням дитини не цікавилася (а.с.23).

3.11 На даний час ОСОБА_6 є студентом І курсу Млинівського технолого-економічного фахового коледжу (а.с.126).

3.12 ОСОБА_5 є студентом ІІ курсу технологічного відділу Мирогощанського аграрного коледжу. Згідно наданої закладом освіти характеристики, студент дисциплінований, пропусків занять без поважних причин не було. На даний час проживає з батьком (а.с.24,25,123).

3.13 22.05.2024 Дубенським міськрайонним судом видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини від усіх видів заробітку . але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.05.2024 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.77).

3.14 Також, судом встановлено, що ОСОБА_2 04.09.2021 зареєструвала шлюб з ОСОБА_22 . Після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_2 » (а.с.57).

3.15 ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_9 народився син ОСОБА_26 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_27 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.58, 125).

3.16 Згідно характеристики, наданої ТОВ «Житловик-Дубно» від 16.04.2024, ОСОБА_9 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 . Скарги від сусідів не надходили (а.с.54).

3.17 Згідно довідки №158 від 16.04.2024. ОСОБА_9 працює у Спеціальній школі в м. Дубно Рівненської обласної ради н посаді помічника вихователя з 13.10.2015 . З 15.11.2021 по даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку (а.с.55).

3.18 Згідно довідки №469 від 03.06.2024, ОСОБА_9 знаходиться на обліку в УСЗН Дубенської міської ради та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 грн. (а.с.124).

3.19 Розладів психічної діяльності у ОСОБА_9 не виявлено, що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста від 16.04.2024 (а.с.56).

3.20 Згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Пришко О.О. 20.03.2024, ОСОБА_9 є власником частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , та земельної ділянки під ним (а.с.60).

3.21 Відповідно письмового висновку органу опіки та піклування Дубенської міської ради №3542/05-02-29/24 від 01.10.2024, вважають за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 . Рекомендують попередити ОСОБА_9 про необхідність змінити ставлення до її неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.99-104).

IV. Норми права, які застосував суд.

Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком, що не заперечується сторонами у справі.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до п. 65. Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 (чинного на теперішній час та подібного за змістом) зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання дитини віком до 14 років підтверджується електронними підписами батьків, що базуються на кваліфікованих сертифікатах електронних підписів, у разі подання заяви в електронній формі або за письмовою згодою другого з батьків, що надається у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Чинним законодавством передбачено право одного з батьків у разі відсутності згоди іншого вирішити це питання в судовому порядку.

При вирішенні судом даного роду справ підлягає з`ясуванню питання, чи була вказана відмова одного з батьків безпідставною, або ж вона викликана певними обставинами.

Такі висновки відображені у постанові від 20 жовтня 2021 року Верховного Суду у справі № 752/2951/20.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У частині першій статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

5.1 Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

5.2 Під час розгляду даної справи судом не встановлено, що відповідачка останні роки не виконує належним чином свої батьківські обов`язки щодо неповнолітнього сина ОСОБА_8 умисно, її поведінка не є винною. Вона бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у вихованні меншого сина від першого шлюбу ОСОБА_8 , який проживає з батьком, однак їх відносини впродовж останніх років дуже погіршились і це визнають всі. Син не бажає спілкуватись з матір`ю, оскільки має травматичний досвід, а вона сама не знає як налагодити зв`язок. В судовому засіданні суд надав можливість поспілкуватись жінці з дітьми, однак вона обрала спосіб ведення розмови як з маленькими, хоч її старші діти уже в силу віку не сприймають такий спосіб комунікації, бо ОСОБА_7 майже повнолітній, а ОСОБА_8 у категоричному підлітковому віці.

5.3 На думку суду, ОСОБА_8 дійсно ображений на свою матір через події, які мали місце у їхньому житті та про які описано у розділі ІІ, бо вона не захистила його і не дослухалась до нього. Але не бажання дитини спілкуватись з матір`ю впродовж останніх років не означає того, що вона свідомо усунулась від виконання батьківських обов`язків і що є підстави для такого надзвичайно грубого втручання як позбавлення батьківських прав відносно дітей. Відповідачці треба усвідомити, що діти підросли, що вона не може спілкуватись з ними в керівній манері, а необхідно поважати їх особистість і шукати інший підхід до старших синів. Цій сім`ї краще звернутись за спеціалізованою допомогою до психолога, однак підстав для позбавлення батьківських прав матері відносно сина ОСОБА_8 немає.

5.4 Заслуговують на увагу покази свідка ОСОБА_2 , яка вказала, що відповідачка намагається додзвонитися до своїх старших синів, і дуже переживає, що вони не хочуть з нею спілкуватися. Свідок ОСОБА_22 також вказав, що раніше відносини у відповідачки з її синами., зокрема з ОСОБА_8 , були хороші, він приходив до них, вони разом ходили відпочивати, в кафе, але на даний час відносини погіршилися і ОСОБА_9 намагається це виправити. Він як її чоловік їй у цьому допомагає, також сплачує за неї аліменти.

5.5 Щодо показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , то вони лише ще раз підтвердили погіршення відносин між сином та матір`ю, при цьому мати позивача зазначила, що до розлучення відповідачка доглядала своїх дітей, але на даний час діти зробили свій вибір і хочуть проживати з батьком. Однак не бажання дітей проживати з матір`ю не є підставою для позбавлення її батьківських прав.

5.6 Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і тільки за наявності вини в діях батьків. При цьому, суд бере до уваги той факт, що відповідачка з`являється у кожне судове засідання та користується правовою допомогою, активно відстоює свою позицію та заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, що на думку суду також свідчить про її свідоме бажання налагодити відносини з сином та приймати участь у його житті.

5.7 Суд переконаний, що незважаючи на розлучення батьків, вони залишаються саме батьками для дітей і ні батько, ні матір не вправі одноосібно вирішувати долю неповнолітніх дітей чи намагатись позбавити іншого батька/матір батьківських прав відносно дітей для того, щоб не витрачати своїх зусиль на налагодження контакту з іншим батьком/матір`ю або на гармонізацію відносин дітей з батьком/матір`ю в умовах окремого проживання. Відповідачка винна в цій ситуації у тому, що вчасно не зрозуміла потреби дітей, не доклала достатніх зусиль, аби налагодити контакт з ними, коли вони почали дорослішати. Але і позивач не зробив над собою зусилля, щоб обговорити питання виховання дітей з відповідачкою. Суд приймає до уваги факт звернення ОСОБА_9 до Органу піки та піклування із заявою про визначення способу участі у спілкуванні та вихованні її сина ОСОБА_8 , однак звертає увагу, що це було ще у 2021 році.

5.8 Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Під час розгляду даної справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачкою, які б свідчили про ухилення нею від виховання сина ОСОБА_8 і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у виді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, що не відповідатиме інтересам дитини.

5.9 При цьому, згідно усталеної судової практики та п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007, суд у цих конкретних обставинах справи відмовляє в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав і одночасно попереджає відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дітей зокрема сина ОСОБА_8 з покладенням контролю на відповідний орган опіки та піклування. В цій ситуації, матері необхідно налагодити контакт з дітьми, цікавитись їх життям і здоров`ям і приймати в житті дітей повноцінну участь. Тому суд попереджає матір про необхідність змінити своє ставлення до виховання сина ОСОБА_8 .

5.10 Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання сина ОСОБА_7 з ним, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що ОСОБА_7 фактично проживає з батьком, який належно піклується про нього, забезпечує усім необхідним для життя та навчання, відтак, визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини. Враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, який сам бажає з ним проживати, суд приходить до висновку про визначення місця проживання дитини разом з батьком. Також суд виходить з того, що органом опіки та піклування визнано доцільним визначити місце проживання неповнолітнього сина сторін з батьком. Суд погоджується з цим висновком, оскільки він є обґрунтованим, зробленим на підставі ретельної перевірки умов життя позивача та дитини, а також після спілкування з дитиною.

5.11. Представниця відповідачки правильно зауважує, що за загальним правилом, з 16 років дитина сама визначає, з ким із батьків їй жити. І в нормальних обставинах цього було б достатньо, тим більше, що ОСОБА_7 через 4 місяці досягне повноліття. Однак, ця справа специфічна. Місце проживання ОСОБА_7 до цього було визначено судовим рішенням з матір`ю, а фактично він живе з батьком, однак юридично цього оформити не може, бо матір не знімає його з реєстрації за попереднім місцем проживання, тримала у себе паспорт,і навіть в суді заперечує щодо визначення місця проживання старшого сина з батьком. І лише в судових дебатах заявила, що не заперечуватиме проти визначення місця проживання ОСОБА_7 з батьком, але лише якщо він їй це особисто скаже. ОСОБА_10 не хоче з матір`ю спілкуватись з доброї волі і особисто підтвердив суду, що хоче жити лише з батьком і оформити це й юридично. Тому відмова в цій ситуації в задоволенні вимоги з формальної причину віку ОСОБА_7 по суті може бути розцінена як відмова в доступі до правосуддя, чого суд дозволити не може. Бо спір насправді є і він має бути вирішений. Суд застосовує норму ст. 55 Конституції України як норму прямої дії, яка гарантує, що права і свободи людини та громадянина захищаються судом, кожен має право будь-якими не забороненими засобами захищати свої права і свободи, що в даному випадку і робить батько в інтересах старшого сина.

5.12 Також суд вважає за необхідне надати ОСОБА_1 дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_7 без письмової згоди його матері, оскільки це відповідатиме інтересам дитини і добровільно матір цього не зробила.

5.13 У підсумку суд задовольняє позовні вимоги частково.

5.14. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 164, 166, 169, 180 СК України, суд

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково: визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком, ОСОБА_1 .

Надати ОСОБА_1 дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , без письмової згоди матері - ОСОБА_4 .

Попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання сина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та покласти на Орган опіки та піклуванння Дубенської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків протягом одного року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 08 травня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса проживання АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 .

Представниця позивача: адвокат Лопухович Алла Олександрівна, адреса вул. Д.Галицького, 12, м. Дубно, Рівненської області, РНОКПП НОМЕР_4 , електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідачка: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована адреса проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Представниця відповідачки: адвокат Вишковська Валентина Іванівна, адреса вул. Поповича, 30, м. Дубно, Рівненська область, РНОКПП НОМЕР_6 , електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

1) Орган опіки та піклування Дубенської міської ради, вул. Замкова, 4. М. Дубно, Рівненська область, ;

2) Відділ «Центр надання адміністративних послуг» Дубенської міської ради Рівненської області, адреса вул. Замкова, 4. М. Дубно, Рівненська область, .

Суддя О.Ю. Жуковська