ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 672/1006/24

Провадження № 22-ц/820/932/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю: відповідача ОСОБА_1 , представників позивачки ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 13 лютого 2025 року (суддя Рибачук О.Г.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову зазначала, що 29.09.2013 між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. В період шлюбу у сторін народилося четверо дітей.

Вказувала, що з лютого 2022 року подружжя живе окремими сім`ями та своїми інтересами, мають протилежні погляди на шлюб і сім`ю. Фактично сім`я припинила своє існування.

Між сторонами наявні спори щодо визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів, визначення участі батька у вихованні дітей. Наявність численних судових справ свідчить про неможливість примирення подружжя.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городоцького районного управління юстиції у Хмельницької області 29.09.2013, актовий запис №131.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 13 лютого 2025 року позов задоволено. Шлюб, зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городоцького районного управління юстиції у Хмельницької області 29.09.2013, актовий запис №131, між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано. Після розірвання шлюбу залишено дружині прізвище ОСОБА_6 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1211,20 грн судового збору..

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що як з початку укладання шлюбу, так і по сьогоднішній день прикладає зусилля щодо збереження шлюбу. Водночас, про намір розірвати шлюб позивачка жодного разу не повідомляла, а відповідач дізнався про це з її позовної заяви.

Зазначає, що не бажає розривати шлюб з ОСОБА_4 , оскільки є можливість збереження сім`ї, мирного вирішення конфліктних ситуацій та налагодження подальшого спільного життя, можливість відновлення сімейних стосунків не втрачена. Вважає, що розірвання шлюбу суперечить інтересам спільних малолітніх дітей.

Звертає увагу, що судом першої інстанції не надавався час на примирення, тож відповідачем було подано заяву про надання строку на примирення, однак жодного процесуального рішення щодо цієї заяви судом першої інстанції не прийнято.

Посилається також на невідповідність поданого ОСОБА_4 позову вимогам пп. 2, 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_3 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. При цьому, посилалась на правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Представники позивачки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Позивачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про день, місце і час слухання справи повідомлена належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що 29.09.2013 ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городоцького районного управління юстиції у Хмельницькій області складено відповідний актовий запис №131. (а.с. 6).

В період шлюбу народились діти: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 14.03.2014, серії НОМЕР_2 від 15.06.2016 серії НОМЕР_3 від 17.05.2018 та свідоцтвом про народження з перекладом серії НОМЕР_4 від 14.09.2023. (а.с. 12, 13, 14, 65, 67)

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сім`я розпалася та існує формально, а подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дітей.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, на які суд посилався при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

За змістом положень ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Положеннями ч.1 ст. 110, ст. 112 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У відповідності до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки. Позивачка не бажає надалі перебувати у цьому шлюбі, а збереження сім`ї суперечить її інтересам.

Таким чином, встановивши, що збереження нормальних сімейних відносин між сторонами є неможливим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом не прийнято процесуального рішення щодо заяви відповідача про надання строку на примирення, оскільки протокольною ухвалою Городоцького районного суду від 13.02.2025 вирішено вказану заяву і у її задоволенні судом відмовлено.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до того, що відповідач не погоджується із розірванням шлюбу з позивачкою, оскільки має на меті зберегти шлюбні відносини.

При цьому, слід зазначити, що незгода відповідача з розірванням шлюбу не є достатньою підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, які мають виключно добровільний характер з обох сторін, і не може бути примушений до їх збереження.

Крім того, з часу відкриття провадження у справі - 30.09.2024 у скаржника була реальна можливість примиритися з позивачкою заради збереження шлюбу, але ніяких відомостей щодо вчинення конкретних заходів зі своєї сторони та згоду позивачки на досягнення такого примирення до суду надано не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову про розірвання шлюбу, оскільки такий шлюб існує формально, докази про можливість збереження сім`ї сторін відсутні, подальше спільне проживання буде суперечити інтересам позивачки.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 13 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 травня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай