ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/767/24 Номер провадження 22-ц/814/1330/25Головуючий у 1-й інстанції Шарова-Айдаєва О.О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл» на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2024 року (повний текст рішення складено 04 грудня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл» про стягнення заборгованості по орендній платі,-

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл» (далі ТОВ «Сокіл») про стягнення заборгованості по орендній платі.

В обґрунтування позову зазначено, що 20 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Сокіл» укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в оренду ТОВ «Сокіл» земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0435, нормативна грошова оцінка якої складає 149230,42 грн, строком на 7 років. Орендна плата за користування встановлена в розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки землі, що становить на рік 14923,04 грн; обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла і вказану земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 жовтня 2022 року успадкував її син - позивач ОСОБА_1 .

26 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою-повідомленням про набуття прав орендаря та про необхідність виплатити йому орендну плату за 2022 рік у строк до 30 грудня 2022 року.

Однак ТОВ «Сокіл» за твердженням позивача не виплатив орендну плату з урахуванням індексів інфляції як за 2022 рік, так і за 2023 рік.

09 жовтня 2023 року позивач продав земельну ділянку ОСОБА_3 , до якої перейшли всі права власника.

Щодо орендної плати за 2022 рік зазначено, що відповідачем, можливо, було відправлено на рахунок ОСОБА_2 орендну плату за 2022 рік в сумі 11963,04 грн. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 померла, позивач змушений був звернутись до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та в порядку спадкування отримати кошти з рахунку ОСОБА_2 . За висновками позивача, розмір коштів, що могли бути перераховані як орендна плата ТОВ «Сокіл», дорівнює 11963,04 грн. З незалежних від ОСОБА_1 причин він, як спадкоємець, отримав лише частину цих коштів в сумі 5981,52 грн, з огляду на що позивач наголосив, що заборгованість з орендної плати за 2022 рік складає 23938,06 грн, з яких: 8941,52 грн - заборгованість недоплаченої орендної плати, та 14996,54 грн - індексація орендної плати.

Відносно орендної плати за 2023 рік позивач наголосив, що відповідачем також вона сплачена не була як власнику земельної ділянки до 09 жовтня 2023 року (момент продажу земельної ділянки ОСОБА_3 ), з огляду на що у ТОВ «Сокіл» є обов`язок сплатити орендну плату з урахуванням індексу інфляції за період з жовтня 2016 року по вересень 2023 року, що становить 23129,08 грн.

Відповідно до пункту 4.6 Договору оренди землі, який передбачає нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у разі несвоєчасної сплати орендної плати, позивач нарахував на суму боргу з орендної плати за 2022 рік за період з 31 грудня 2022 року по 16 квітня 2024 року пеню в сумі 12810,02 грн, а також нарахував на суму боргу з орендної плати за 2023 рік за період з 31 грудня 2023 року по 16 квітня 2024 року пеню в сумі 2026,69 грн.

На підставі положень частини другої статті 625 ЦК України, позивач також нарахував три проценти річних за несвоєчасну сплату орендної плати за 2022 рік за період з 31 грудня 2022 року по 16 квітня 2024 року в сумі 930,63 грн, а також за 2023 рік за період з 31 грудня 2023 року по 16 квітня 2024 року в сумі 205,31 грн.

З огляду на викладене, враховуючи те, що орендар не виконав обов`язок щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2022 рік та 2023 рік, позивач прохав суд стягнути з ТОВ «Сокіл» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі з урахування індексів інфляції за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :00:001:0435, площею 4,0275 га за: 2022 рік у розмірі 23938,06 грн, пеню за несвоєчасне внесення орендної плати в розмірі 12810,02 грн, 3 % річних за користування коштами в розмірі 930,63 грн; 2023 рік у розмірі 23129,08 грн, пеню за несвоєчасне внесення орендної плати в розмірі 2026,69 грн, 3 % річних за користування коштами у розмірі 205,31 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Сокіл» про стягнення заборгованості по орендній платі задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ТОВ «Сокіл» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі з урахуванням індексів інфляції за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :00:001:0435 за 2022 рік у розмірі 23938,06 грн, пеню в розмірі 12810,02 грн, 3 % річних в розмірі 930,63 грн.

Стягнуто з ТОВ «Сокіл» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі з урахуванням індексів інфляції за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :00:001:0435 за 2023 рік у розмірі 23129,08 грн, пеню в розмірі 2026,69 грн, 3 % річних у розмірі 205,31 грн.

Стягнуто з ТОВ «Сокіл» на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 11000,00 грн.

Позиції учасників справи

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2024 року не погодилося ТОВ «Сокіл» та оскаржило його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохало суд скасувати оскаржуване рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Особа, яка подала апеляційну скаргу, вважає, що оскаржуване рішення місцевого суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач зазначає, що орендна плата за 2022 рік у розмірі 12013,04 грн на прохання ОСОБА_2 була перерахована на картковий рахунок останньої 29 листопада 2022 року, що підтверджується, зокрема відомістю зарахування грошових коштів за період 29 листопада 2022 року обслуговуючого банку ПАТ КБ «ПриватБанк».

Зауважено, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земельних ділянок сільськогосподарського призначення у період 2016-2022 років не змінювався та становив 1,0 %, що не впливало на визначений договором розмір орендної плати.

Наголошено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування індексу інфляції сумарним шляхом, починаючи з року укладення договору, а саме з 2016 року, фактично перебравши на себе права сторін про визначення істотних умов договору і в односторонньому порядку здійснивши зміну договору оренди землі від 20 вересня 2016 року всупереч положенням статті 651 ЦК України.

Крім того, між сторонами правочину не вносилися зміни до умов договору щодо порядку виплати орендної плати, якими передбачено, що орендна плата за користування об`єктом оренди сплачується орендарем на користь орендодавця шляхом видачі готівкових коштів через касу орендаря, а відтак ОСОБА_1 не отримав орендну плату за 2023 рік виключно з власної ініціативи, що виключає відповідальність орендаря у даному випадку.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача прохала суд у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Сокіл» відмовити, а рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2024 року залишити без змін; судові витрати стягнути з відповідача.

Наголошено, що ОСОБА_1 у повідомленні від 26 грудня 2022 року прохав орендаря виплатити орендну плату на зазначений у повідомленні рахунок у строк до 30 грудня кожного року, але, порушуючи умови договору, ТОВ «Сокіл» не було виплачено позивачу в строк до 30 грудня орендну плату з урахуванням індексів інфляції за 2022-2023 роки.

Зауважено, що на час перерахування відповідачем орендної плати за 2022 рік на рахунок ОСОБА_2 , остання фізично не могла прохати орендаря про вчинення таких дій, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак здійснивши таке перерахування коштів, ТОВ «Сокіл» не повідомило позивача про вказані обставини, що в свою чергу позбавило можливості позивача, як нового орендодавця, отримати у повному розмірі орендну плату за 2022 рік за оренду належної йому земельної ділянки.

Представник ОСОБА_1 звернув увагу на подання відповідачем до суду апеляційної інстанції нових доказів щодо здійснення ним перерахування коштів за оренду земельної ділянки за 2022 рік, що є порушенням вимог процесуального законодавства щодо строків подання доказів.

Крім того, умовами договору оренди землі передбачено та узгоджено сторонами правочину, що орендна плата сплачується орендодавцю з урахуванням індексації, натомість жодних умов щодо індексації нормативної грошової оцінки договір не містить.

Також зауважено, що сторонами у договорі не встановлено порядку нарахування індексу інфляції, в тому числі й не встановлено обмеження щодо строку та періоду нарахування, а тому він має нараховуватися з того часу, коли востаннє вносилися зміни до договору оренди щодо розміру орендної плати.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 63039,79 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7, та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Щодо поданих до суду апеляційної інстанції доказів

З матеріалів справи вбачається, що до апеляційної скарги відповідачем додано, зокрема відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору; дані бухгалтерського звіту щодо перерахування коштів; платіжні інструкції № 1793, 1794.

Відповідно до положень статті 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 83 ЦПК України).

Оскільки відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору; дані бухгалтерського звіту щодо перерахування коштів; платіжні інструкції № 1793, 1794 подано ТОВ «Сокіл» разом з апеляційною скаргою та не було подана останнім до суду першої інстанції у встановлені цивільним процесуальним законодавством строки, то з урахуванням положень статті 367 ЦПК України, не приймаються до уваги колегією суддів, так як жодні поважні причини щодо неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції в матеріалах справи відсутні та відповідачем не зазначені.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Сокіл» укладено договір оренди землі. За змістом вказаного договору орендодавець ( ОСОБА_2 ) надає, а орендар (ТОВ «Сокіл») приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. Об`єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 4,0275 га (рілля), кадастровий номер: :00:001:0435 (а.с. 17-18).

Згідно з пунктом 2.5. договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що передається в оренду за цим договором, становить 149230,42 грн з урахуванням коефіцієнта індексації на 01 січня 2016 року.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що договір укладено на 7 (сім) років.

Згідно з пунктом 4.1 договору, орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється в розмірі 10,0 % від нормативної грошової оцінки. Всього орендна плата за користування земельною ділянкою за 1 рік становить 14923,04 грн. Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Орендна плата за користування об`єктом оренди сплачується орендарем на користь орендодавця шляхом видачі готівкових коштів через касу орендаря (пункт 4.2 договору).

Зі змісту пункту 4.4. договору вбачається, що орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на користь орендодавця щорічно протягом поточного календарного року в строк до 30 грудня року, за який здійснюється оплата.

Відповідно до пункту 4.6 договору у разі несвоєчасної сплати орендної плати у термін, що передбачений цим договором, орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 14.1 вказаного договору, цей договір набирає чинності з дати державної реєстрації.

Відповідно до акта приймання-передачі земельної ділянки в оренду згідно з договором оренди землі від 20 вересня 2016 року власник ОСОБА_2 як орендодавець передала зазначену земельну ділянку, а орендар прийняв її у строкове платне користування (оренду) (а.с. 19).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 80689856, 29 грудня 2016 року державним реєстратором Старосанжарської сільської ради Камузом О.В. зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0435 за ТОВ «Сокіл» строком на сім років (а.с. 19- зворотній бік а.с. 20).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 жовтня 2022 року, зареєстрованого в реєстрі за № 652, ОСОБА_1 успадкував після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельну ділянку, що розташована на території Соколово-Балківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, площею 4,0275 га, кадастровий номер :00:001:0435, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 10).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 312857097 від 20 жовтня 2022 року, право власності на земельну ділянку площею 4,0275 га, кадастровий номер :00:001:0435, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 652 від 20 жовтня 2022 року, зареєстроване за ОСОБА_1 (а.с. 10- зі звороту).

26 грудня 2022 року позивач направив заяву-повідомлення на адресу відповідача про зміну власника земельної ділянки, кадастровий номер: :00:001:0435, в якій зазначив, що він як спадкоємець після ОСОБА_2 набув усіх прав та обов`язків за договором оренди від 20 вересня 2016 року як власник такої земельної ділянки і вказав про необхідність здійснити йому (новому власнику) виплату орендної плати за 2022 рік (а.с. 12). В якості додатків до такої заяви-повідомлення ОСОБА_1 зазначив в тому числі і реквізити рахунку, на який слід здійснити перерахування коштів.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідне поштове відправлення із заявою-повідомленням отримано ТОВ «Сокіл» 05 січня 2023 року (а.с. 13).

20 серпня 2023 року на пропозицію ТОВ «Сокіл» про укладення договору на новий строк, ОСОБА_1 своїм листом повідомив про відсутність у нього намірів продовжувати орендні правовідносини із ТОВ «Сокіл» та про необхідність здійснення з ним розрахунку за минулий рік та за 2023 рік (а.с. 16).

05 січня 2024 року позивач направив на адресу відповідача претензію про необхідність проведення із ним розрахунку за договором оренди за 2022 рік та 2023 рік, включаючи сплату орендної плати, суми індексації орендної плати, пені, 3 % річних, вказавши реквізити для перерахування коштів (а.с.22).

09 жовтня 2023 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 жовтня 2023 року продав ОСОБА_3 відповідну земельну ділянку, кадастровий номер: :00:001:0435 (а.с. 61-63).

Вказуючи на те, що орендар не виконав свій обов`язок щодо сплати орендної плати за спірну земельну ділянку за 2022-2023 роки, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом про стягнення з ТОВ «Сокіл» заборгованості по орендній платі з урахування індексів інфляції за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :00:001:0435 за 2022 рік у розмірі 23938,06 грн, пені за несвоєчасне внесення орендної плати в розмірі 12810,02 грн, 3% річних за користування коштами в розмірі 930,63 грн та за 2023 рік у розмірі 23129,08 грн, пені за несвоєчасне внесення орендної плати в розмірі 2026,69 грн, 3 % річних за користування коштами у розмірі 205,31 грн, здійснивши відповідні розрахунки.

Позиція апеляційного суду

Щодо розміру орендної плати

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 зазначив, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

У справі встановлено, що умовами укладеного договору оренди землі від 20 вересня 2016 року передбачено, що орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється в розмірі 10,0 % від нормативної грошової оцінки, яка становить 149230,42 грн, а тому орендна плата за користування земельною ділянкою за 1 рік становить 14923,04 грн, обчислення розміру якої узгоджено здійснювати з урахуванням індексів інфляції та виплата якої має здійснюватися в строк до 30 грудня року, за який здійснюється оплата. Відповідно до пункту 4.6 договору у разі несвоєчасної сплати орендної плати у термін, що передбачений цим договором, орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожний день прострочення платежу.

Згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

Отже, оскільки законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди землі орендну плату, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки.

Так, належних доказів виконання орендарем взятих на себе зобов`язань щодо сплати орендних платежів орендодавцю, який успадкував спірну земельну ділянку після смерті первісного орендодавця, у спірний період часу матеріали справи не містять, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення з ТОВ «Сокіл» на користь ОСОБА_1 орендної плати за 2022-2023 роки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц зазначено, що «як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади згідно яких здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці».

Однак, колегія суддів звертає увагу, що здійснюючи обрахування розміру орендної плати з урахуванням індексів інфляції місцевим судом помилкового було взято розмір сукупного індексу інфляції за період з жовтня 2016 року по грудень 2022 року/вересень 2023 року.

Так, у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 540/544/18 касаційним судом зазначено: «у пункті 10 договору оренди сторони домовилися про те, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Тому з урахування принципу належного виконання зобов`язання орендар був зобов`язаний сплатити орендодавцеві орендну плату за 2015 рік з індексом інфляції, як про це домовилися сторони в договорі; аналіз умов договору оренди свідчить, що сторони не передбачали в договорі оренди правил обчислення орендної плати з індексом інфляції. Позивач наполягає на тому, що орендна плата за 2015 рік становить 637,19 грн * 3.711 (сукупний індекс інфляції з 20 жовтня 2005 року (дата реєстрації договору) по 01 грудня 2015 року (дата виконання зобов`язання) = 2 364,83 грн. Натомість відповідач вважає, що відповідно до умов договору орендар не був зобов`язаний самостійно змінювати розмір орендної плати; оскільки сторони не передбачили в договорі оренди, що при обчисленні розміру орендної плати враховується сукупний індекс інфляції з 2005 року, то з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності і тлумачення умов договору оренди, зокрема, пункту 10 та 11 (періоду внесення орендної плати), на користь його дійсності, чинності та виконуваності, колегія суддів вважає, що коефіцієнт інфляції має обчислюватися для орендної плати за 2015 рік як добуток індексів інфляції з березня 2015 року по листопад 2015 року та складає 1,3109. А тому розмір орендної плати за 2015 рік, який підлягає стягненню з відповідача складає 835,29 грн».

З огляду на вище зазначене та з урахуванням вимог позовної заяви, заборгованість з орендної плати з урахуванням індексів інфляції за 2022 рік становить 12911,05 грн (14923,04 грн (розмір орендної плати) х 126,6 % (добуток щомісячних індексів інфляції за 2022 рік) 5981,52 грн (попередньо сплачені кошти орендарем, які підтверджуються позивачем)).

Сторонами правочину узгоджено, що у разі несвоєчасної сплати орендної плати у термін, що передбачений цим договором, орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожний день прострочення платежу (пункт 4.6 договору). З огляду на несвоєчасність сплати орендної плати у розмірі 12911,05 грн орендарем за 2022 рік, то пеня за період з 31 грудня 2022 року по 16 квітня 2024 року (473 дні) становить 6909,12 грн.

Що ж стосується 3 % річних за несвоєчасну сплату орендної плати, то за невиконання зобов`язання зі сплати орендної плати за 2022 рік сума 3 % річних становить 501,94 грн (12911,05 грн х 473 дні х 3 % : 365 днів).

Аналогічні підрахунки варто провести й щодо орендної плати за 2023 рік, яка стягується за період з 01 січня 2023 року по 09 жовтня 2023 року (дата відчуження земельної ділянки), тому з урахуванням вимог позовної заяви, заборгованість з орендної плати з урахуванням індексів інфляції за 2023 рік за період з 01 січня 2023 року по 09 жовтня 2023 року становить 11770,18 грн (11199,03 грн (визначена позивачем орендна плата за період з 01 січня 2023 року по 09 жовтня 2023 року) х 105,1 % (добуток щомісячних індексів інфляції за період з 01 січня 2023 року по 09 жовтня 2023 року)).

Сторонами правочину узгоджено, що у разі несвоєчасної сплати орендної плати у термін, що передбачений цим договором, орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожний день прострочення платежу (пункт 4.6 договору). З огляду на несвоєчасність сплати орендної плати у розмірі 11770,18 грн орендарем за період з 01 січня 2023 року по 09 жовтня 2023 року, то пеня за період з 31 грудня 2023 року по 16 квітня 2024 року (108 дні) становить 1031,36 грн.

Що ж стосується 3 % річних за несвоєчасну сплату орендної плати, то за невиконання зобов`язання зі сплати орендної плати за період з 01 січня 2023 року по 09 жовтня 2023 року сума 3 % річних становить 104,48 грн (11770,18 грн х 108 днів х 3 % : 365 днів).

Щодо інших доводів апеляційної скарги

З огляду на доводи поданої відповідачем апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне наголосити, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земельних ділянок сільськогосподарського призначення та обчислення розміру орендної плати за землю з урахуванням індексів інфляції є різними поняттями та їх розрахунок здійснюється з урахуванням властивих кожному особливостей.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 922/1658/19 зазначено, що нарахування орендної плати за спірний період із застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель є безпідставним, оскільки між сторонами не укладено додаткову угоду до договору оренди щодо перерахунку орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки землі. Поряд з цим у вказаній постанові Верховний Суд акцентував, що індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати і обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (абзац 3 статті 21 Закону України «Про оренду землі»).

У справі, яка переглядається, договором оренди у пункті 4.1 передбачено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції, тобто сторонами погоджено вказану умову договору, яка є обов`язковою для виконання сторонами, а отже наведені вище доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки в орендаря наявний обов`язок здійснювати сплату орендної плати з урахуванням індексів інфляції.

Що ж стосується доводів відповідача щодо відсутності підстав виконання вимог позивача в частині здійснення оплати орендної плати за спірним договором на належний йому картковий рахунок, то колегія суддів зауважує, що ТОВ «Сокіл» викладено взаємо суперечливі доводи: виплата орендної плати за 2022 рік була здійсненна на прохання ОСОБА_2 на її картковий рахунок, а водночас здійснити виплату грошових коштів позивачу на його картковий рахунок неможливо, оскільки зміни в умови договору, яким передбачена виплата шляхом видачі готівкових коштів через касу орендаря, - не вносилися.

З огляду на повідомлення відповідача позивачем про зміну особи орендодавця, надання останнім банківських реквізитів на оплату заборгованості із сплати орендних платежів, а також беручи до уваги взаємовиключні доводи орендаря, то вказане не береться колегією суддів до уваги, тому твердження відповідача про порушення ним грошових зобов`язань із вини позивача не є доведеним особою, яка подала апеляційну скаргу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту другого частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки місцевим судом виконано неправильно розрахунок заборгованість з орендної плати з урахуванням індексів інфляції, то апеляційна скарга ТОВ «Сокіл» підлягає частковому задоволенню, а рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2024 року зміні, шляхом часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Сокіл» про стягнення заборгованості по орендній платі, а саме слід: стягнути з ТОВ «Сокіл» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі з урахуванням індексів інфляції за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :00:001:0435 за 2022 рік у розмірі 12911,05 грн (замість стягнутих 23938,06 грн), пеню в розмірі 6909,12 грн (замість стягнутих 12810,02 грн), 3 % річних в розмірі 501,94 грн (замість стягнутих 930,63 грн); стягнути з ТОВ «Сокіл» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі з урахуванням індексів інфляції за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :00:001:0435 за 2023 рік у розмірі 11770,18 грн (замість стягнутих 23129,08 грн), пеню в розмірі 1031,36 грн (замість стягнутих 2026,69 грн), 3 % річних у розмірі 104,48 грн (замість стягнутих 205,31 грн).

Щодо судових витрат

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Оскільки суд апеляційної інстанції змінює оскаржуване судове рішення, у результаті чого позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню підлягають на 52,71 %, то відповідно витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем під час розгляду справи місцевим судом, слід пропорційна до задоволених позовних вимог стягнути з відповідача, тому рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2024 року у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу також підлягає зміні, шляхом стягнення з ТОВ «Сокіл» на користь ОСОБА_1 понесених витрат у суді першої інстанції зі сплати витрат на правничу допомогу в сумі 5798,10 грн (замість стягнутих 11000,00 х 52,71 % грн).

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Даценко Ю.І. прохала суд, зокрема судові витрати стягнути з відповідача, попередньо вказавши, що позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача долучила до поданого відзиву на апеляційну скаргу наступні докази: ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 у Полтавському апеляційному суді адвокатом Даценко Ю.І. на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 14 березня 2025 року; договір про надання правничої (правової) допомоги від 14 березня 2025 року, який укладено між адвокатом Даценко Ю.І. та ОСОБА_1 , умовами якого сторони узгодили, що розмір гонорару адвоката за підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу становитиме 5000,00 грн; акт приймання-передачі наданих послуг по договору про надання правничої (правової) допомоги від 14 березня 2025 року, що датований 17 березня 2025 року, та в якому міститься інформація про надану послугу і її вартість підготовка, написання та подання відзиву на апеляційну скаргу 5000,00 грн; квитанція №17/03/2025 від 17 березня 2025 року, у якій зазначено про отримання адвокатом від позивача грошових коштів у розмірі 5000,00 грн; опис робіт (наданих послуг) на виконання договору про надання правничої (правової) допомоги від 14 березня 2025 року, в якому міститься детальна інформація щодо наданих адвокатом клієнту юридичних послуг під час перегляду в апеляційному порядку рішення місцевого суду із вказівкою їх вартості 5000,00 грн. Крім того, до поданого відзиву на апеляційну скаргу долучено квитанцію про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ТОВ «Сокіл».

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

З матеріалів справи вбачається, що отримавши в електронному кабінеті системи ЄСІТС поданий представником позивача відзив на апеляційну скаргу, відповідач будь-яких заперечень щодо заявлених у ньому вимог про відшкодування судових витрат до суду апеляційної інстанції не подав.

Крім того, частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

З огляду на предмет спору, з урахуванням ціни позову, а також частковість задоволення вимог апеляційної скарги (на 47,29 %), перелік наданих адвокатом послуг позивачу, колегія суддів вважає, що стягненню з ТОВ «Сокіл» на користь ОСОБА_1 підлягають витрати на професійну правничу допомогу, що понесені під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, у розмірі 2635,50 грн.

Щодо судового збору

За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, то, враховуючи відсоток задоволених позовних вимог, з ТОВ «Сокіл» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 638,42 грн (замість стягнутих 1211,20 грн), а також з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь ТОВ «Сокіл» судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 859,16 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл» задовольнити частково.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2024 року змінити, шляхом часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл» про стягнення заборгованості по орендній платі, а саме:

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі з урахуванням індексів інфляції за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :00:001:0435 за 2022 рік у розмірі 12911,05 грн (замість стягнутих 23938,06 грн), пеню в розмірі 6909,12 грн (замість стягнутих 12810,02 грн), 3 % річних в розмірі 501,94 грн (замість стягнутих 930,63 грн);

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі з урахуванням індексів інфляції за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :00:001:0435 за 2023 рік у розмірі 11770,18 грн (замість стягнутих 23129,08 грн), пеню в розмірі 1031,36 грн (замість стягнутих 2026,69 грн), 3 % річних у розмірі 104,48 грн (замість стягнутих 205,31 грн);

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл» на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 638,42 грн (замість стягнутих 1211,20 грн) та витрати на правничу допомогу в сумі 5798,10 грн (замість стягнутих 11000,00 грн).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл» судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 859,16 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, що понесені під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, у розмірі 2635,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 травня 2025 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко