Провадження №6/369/279/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

при секретарі Осіпова В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду

по цивільній справі №369/19068/23 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Білий шоколад» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення. В обґрунтування вимог поданої заяви вказує на неможливість виконання вказаного судового рішення з огляду на отримані ним незначні доходи. Також через введення в країні з 2020 року карантину, він втратив роботу єдине джерело доходу. На даний час єдиним джерелом доходу є його пенсія. На утриманні має також двоє молодших дітей та дружину.

Просив суд розстрочити виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року, ухваленого у цивільній справі №369/19068/23 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Білий шоколад» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 23 613,93 грн. та судового збору в розмірі 2684 грн. на один рік, а саме до 11 лютого 2026 року, звільнивши також його від сплати судового збору.

У судове засідання особи, які беруть участь у розгляді справи, не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду заяви до суду не надходило.

Суд вважає за можливе розглянути дану заяву у відсутність сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Вивчивши подану заяву та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про розстрочення виконання судового рішення у справі №369/19068/23 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Білий шоколад» до ОСОБА_1 задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Білий шоколад» заборгованості за компенсацію витрат у зв`язку з використанням електричної енергії в розмірі 23613,93 грн. та судовий збір в розмірі 2684 грн.

Судове рішення набрало законної сили, відомості про його оскарження відсутні.

29 листопада 2024 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист №369/19068/23, який пред`явлений для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дяченка Є.С. (ВП №76961652).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ч.1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом),- встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

З аналізу викладених норм убачається, що нормами ЦПК України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення.

Водночас, обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

При розгляді заяв щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2021 у справі № 9901/598/19.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 2-54/08 (провадження № 61-15140св18).

Верховним Судом у постановах від 18 лютого 2020 року у справі № 922/2191/12 та від 16 січня 2020 року у справі № 910/1820/19 зазначено, що питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватись з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися і оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 910/11949/21).

Отже, відстрочення виконання рішення суду є таким законодавчо врегульованим механізмом відтермінування поновлення порушеного права стягувача, який ґрунтується на об`єктивних, виняткових обставинах, застосування яких не призводить до шкоди сутності права на суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованою Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

В силу закріплених в пункті 1 ст. 6 Конвенції принципів на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України», заява № 6962/02).

Однак, за практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції («Корнілов та інші проти України», заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі «Крапивницький та інші проти України», заява № 60858/00). Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 904/4566/18 та від 20.09.2018 у справі № 905/2953/17.

Разом з тим, 10 березня 2025 року до суду надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дяченко Є.С. від 04 березня 2025 року про закінчення виконавчого провадження ВП №76961652 на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» та повернуто суду оригінал виконавчого листа.

Відповідно до постанови, виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом. Із урахуванням наведеного, суд вважає не обґрунтованими доводи заявника про відсутність можливостей виконання останнім судового рішення. На час вирішення заяви про розстрочення виконання рішення суду матеріали справи не містять будь-яких доказів неправомірних дій/бездіяльності/рішень приватного виконавця у виконавчому провадженні ВП 76961652.

Щодо інших тверджень сторін по справі, письмових доказів, суд зазначає, що вони, були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 258-261, 353-355, 435 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду по цивільній справі №369/19068/23 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Білий шоколад» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 15 травня 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ