П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 травня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Гусонька З.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2022 року (головуючий суддя Фазикош О.В.) у справі № 308/16797/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, у якому просив стягнути на свою користь з відповідача, шляхом списання із рахунку 500 000 грн моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач перебуває із 2013 року у правових відносинах із Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, як особа, що отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закону України №2262-ХІІ).

Зазначав, що у 2017 році відповідач заподіяв позивачу моральну шкоду. На думку позивача відповідна обставина висвітлена у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 у справі № 807/51/18, яким було визнано протиправною бездіяльність ГУПФ України в Закарпатській області (https://reyestr.court.gov.ua/Review/73279741, https://reyestr.court.gov.ua/Review/78494881).

Внаслідок цієї протиправної бездіяльності відповідача, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.09.2019 у справі № 308/4554/19, зміненим рішенням Закарпатського апеляційного суду від 27.02.2020 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/88046252), на користь ОСОБА_1 було стягнуто 5 000 грн моральної шкоди.

Проте надалі у 2019 році протиправними діями відповідача нанесено позивачу матеріальних збитків у розмірі 119 329,65 грн. Позивач вважав, що така обставина встановлена у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.04.2019 у справі № 260/265/19 (яким у позові ОСОБА_1 до ГУПФ України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії відмовлено (https://reyestr.court.gov.ua/Review/81473599, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Внаслідок таких протиправних дій, з відповідача на користь позивача було стягнуто 5000 грн моральної шкоди рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19.10.2021 у справі № 308/7330/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101295584).

Вказував, що відповідач у неконституційний спосіб вдався до чергового втручання у майнові права позивача та обмежив його у пенсійних виплатах, шляхом звуження суми належної йому до виплати пенсії, чим заподіяв йому матеріальну шкоду в сумі 112 326 грн, про що свідчить лист ГУПФ України в Закарпатській області від 02.11.2021 № 0700-0307-8/42201. Підтвердженням факту протиправних дій відповідача щодо втручання у його майнові права є рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі № 260/2986/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/99850072).

На думку позивача, наведеними протиправними діями відповідача (встановленими у судових рішеннях від 19.04.2019 у справі № 260/265/19 та від 22.09.2021 у справі № 260/2986/21) позивачу було завдано матеріальних збитків загалом у розмірі 231 655,65 грн (119 329,65 + 112 326 грн).

Позивач вказував, що неодноразове позбавлення його відповідачем майнових прав та законних інтересів, переслідує позивача почуттям, що він не має змоги відновити своє право на гідне пенсійне забезпечення, це порушує його життєвий устрій з усіма, пов`язаними з цим негативними наслідками, позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, що призвели до приниження честі, гідності, ділової репутації. Позивач перебував під впливом негативних відчуттів і втрати надії на справедливість, що спричинено діями відповідача (суб`єкта владних повноважень) та свідчить про виникнення у позивача емоційних, психологічних і нервових навантажень та зривів, що призвело до погіршення його самопочуття і заподіяння шкоди його здоров`ю.

Моральну шкоду позивач оцінив у розмірі 500 000 грн.

Посилаючись на дані обставини, на те, що позивач є особою з інвалідністю війни другої групи, а порушення відповідача тривають багато років, враховуючи тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля для відновлення порушених прав, просив стягнути з відповідача 500 000 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27.04.2022 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, суму в розмірі 5000 грн.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

На це рішення подало апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у спірних правовідносинах предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, чого позивачем не доведено. Посилаючись на позицію Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 641/2328/17, зазначає, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження дій чи бездіяльності органу державної влади, не є безумовним доказом неправомірності рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. У даному спорі необхідно застосувати правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 23.09.2021 № 628/1242/20 у подібних правовідносинах, де позивачем не було надано до суду доказів на підтвердження заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань у вказаний ним період часу або втрат немайнового характеру, також не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача. У даній справі визнання протиправною відмови у здійсненні перерахунку пенсії з 01.04.2019 не є безумовною підставою для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки позивач не надав достатніх і допустимих доказів у підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди.

Позиція інших учасників справи

Письмового відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 20.12.2022 провадження у даній справі №308/16797/21 було зупинено до припинення перебування позивача ОСОБА_1 на військовій службі.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 10.04.2025, за заявою позивача, якого було звільнено з лав ЗСУ, провадження у справі було поновлено та призначено розгляд справи на 08.05.2025.

Межі розгляду апеляційним судом та явка учасників справи

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Від позивача ОСОБА_1 на адресу апеляційного суд надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за його відсутності. Рішення суду просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника апелянта, дослідивши матеріали даної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновків, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Фактичні обставини справи та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені, зокрема, статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

За приписами ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблено висновок, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі, зокрема, статті 1173 ЦК України.

В силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України). Наведений правовий висновок вже був висловлений Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі №560/798/16-а.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За умови доведеності факту заподіяння моральної шкоди сам розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує також висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Верховний Суд в своїй постанові від 24.03.2020 у справі № 818/607/17 зазначив, що: «у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема, через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого».

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначав, що незаконні дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області завдали йому моральної шкоди (яку позивачем оцінено в розмірі 500 000 грн), що полягає у порушенні життєвого устрою, у душевних стражданнях, у зв`язку з протиправною поведінкою та довготривалими законними сподіваннями на отримання свого майна пенсійного забезпечення, у приниження честі, гідності, ділової репутації. Протиправні дії відповідача завдали позивачу психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема, через порушення принципу належного врядування, у позивача виникли емоційні, психологічні і нервові навантаження та зриви, які призвели до погіршення стану його здоров`я.

На підтвердження своїх вимог до позовної заяви ОСОБА_1 додав:

1)копію рішення у справі Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі № 260/2986/21 (а.с. 7-14);

2)копії листів Головного УПФ України в Закарпатській області (а.с. 15-28);

3)постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.11.2021, за виконавчим листом № 260/2986/21 (а.с. 29);

4)постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.09.2021, виконавчого листа № 260/23/21 (а.с. 30-31);

5)копію довідки МСЕК (а.с. 32);

6)копію посвідчення (а.с. 33).

Усуваючи недоліки позовної заяви ОСОБА_1 додав до матеріалів справи:

1)рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19.10.2021 у справі № 308/7330/21 (а.с. 49-53);

2) виконавчий лист у справі 308/4554/19 (а.с. 54).

Після надання такого переліку письмових доказів до справи, ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 82), до якої долучив довідку ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.04.2022, згідно з якою ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 83).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області - є органом державної влади та виступає представником держави під час виконання ним владних управлінських функцій. Держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Відповідач належить до суб`єктів, передбачених ст. 1173 ЦК України, та характер спірних правовідносин свідчить, що права позивача порушені протиправною бездіяльністю відповідача як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 12, ч.1, ч.5, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 у справі № 807/51/18 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо неприйняття рішення відносно поданої ОСОБА_1 довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 №4228 від 24.07.2017 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, як документу для перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області розглянути подану ОСОБА_1 довідку ІНФОРМАЦІЯ_4 №4228 від 24.07.2017 та прийняти відповідне рішення щодо наявності або відсутності підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі вказаного документу. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/73279741#).

Вказане рішення залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/78494881).

Внаслідок цієї протиправної бездіяльності відповідача, іншим рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.09.2019 у справі № 308/4554/19, зміненим рішенням Закарпатського апеляційного суду від 27.02.2020 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/88046252), на користь ОСОБА_1 було стягнуто 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Тобто за вищевказаним випадком протиправної бездіяльності ГУПФ України в Закарпатській області ОСОБА_1 отримав справедливу сатисфакцію у виді відшкодування йому моральної шкоди.

Стосовно доводів позивача на те, що у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.04.2019 у справі № 260/265/19 встановлено протиправність дій ГУПФ України в Закарпатській області, якими позивачу завдано матеріальних збитків у розмірі 119 329,65 грн колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.04.2019 у справі № 260/265/19, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2019, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії відмовлено. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/81473599, https://reyestr.court.gov.ua/Review/82684084 ).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.08.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.04.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2019 відмовлено (https://reyestr.court.gov.ua/Review/83513216).

У зв`язку з цим, судова колегія відхиляє посилання позивача на те, що судовими рішеннями у справі № 260/265/19 встановлено протиправність дій ГУПФ України в Закарпатській області, якими позивачу завдано матеріальних збитків у розмірі 119 329,65 грн.

До того ж рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19.10.2021 у справі № 308/7330/21, яким позов ОСОБА_1 було задоволено частково та стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101295584) - скасоване постановою Закарпатського апеляційного суду від 21.07.2022 та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області відмовлено (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105581347).

При ухваленні вищевказаної постанови від 21.07.2022 у справі № 308/7330/21, якою відмовлено у позові ОСОБА_1 , апеляційним судом було взято до уваги рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 у справі № 260/23/21, яким визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області по відмові, оформленій листом № 2818-3178/К-02/8-0700/20 від 21.12.2020, у здійсненні обчислення і перерахунку з 01.04.2019 пенсії ОСОБА_1 , та визнано протиправними дії указаного Головного управління щодо повернення до ІНФОРМАЦІЯ_4 довідки № ХР № 16922 від 19.11.2020 про грошове забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії, оформлене листом № 0700-1507-8/44035 від 02.12.2020.

Тобто таким обставинам (встановленим у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 у справі № 260/23/21) була надана оцінка при розгляді іншої справи № 308/7330/21, за результатом розгляду якої у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про те, що відповідач вчергове втрутився у майнові права позивача та обмежив його у пенсійних виплатах, шляхом звуження суми належної йому до виплати пенсії, чим заподіяв йому матеріальну шкоду в сумі 112 326 грн, що стверджується обставинами, встановленими у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі № 260/2986/21, судова колегія зазначає наступне.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі № 260/2986/21 позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо обмеження призначеної ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити нарахування і виплату з 01.04.2019 призначеної ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимального розміру, з урахуванням проведених виплат (https://reyestr.court.gov.ua/Review/99850072).

На виконання цього рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі № 260/2986/21, яке набрало законної сили 22.10.2021, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснило перерахунок пенсії з 01.04.2019 без обмеження максимального розміру. Різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період з 01.04.2019 по 31.10.2021 склала 112 326,00 грн, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 02.11.2021 (а.с. 28).

Водночас у цьому листі Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зазначило, що вказана сума буде виплачена ОСОБА_1 після виділення коштів з Державного бюджету України.

02.11.2021 Закарпатським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 260/2986/21, який пред`явлено стягувачем ОСОБА_1 до примусового виконання, у зв`язку з чим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.11.2021 (а.с. 29).

Отже, у зазначеному рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі № 260/2986/21 констатовано протиправність дій ГУПФ України в Закарпатській області, внаслідок якої позивач за період з 01.04.2019 по 31.10.2021 недоотримав пенсію на загальну суду 112 326,00 грн, і яка залишається невиплаченою.

Враховуючи психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли у позивача внаслідок порушення органом держави ГУПФ України в Закарпатській області прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, свідчать про заподіяння йому моральної шкоди.

Виходячи з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції, оцінюючи рівень та глибину страждань позивача, виходячи з обставин справи, які свідчать про безпідставність мотивів протиправних дій ГУПФ України в Закарпатській області, їх тривалість, повторюваність, беручи до уваги психологічні наслідки, вік та стан здоров`я ОСОБА_1 , особи з інвалідністю 2 групи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такі протиправні дії відповідача дії заподіяли моральну шкоду та перебувають у причинному зв`язку з такою моральною шкодою.

Відтак судова колегія відхиляє доводи скаржника про те, що у даній справі не підтверджено заподіяння позивачу моральної шкоди, не доведено наявність причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд першої інстанції врахував обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховано тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а тому дійшов обгрунтованого висновку, що справедливою сумою компенсації моральних страждань є 5000 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне виключити з резолютивної частини рішення місцевого суду твердження «шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку» як зайве, оскільки шкода відшкодовуються державою.

Аналогічні висновки стосовно виключення зайвої конкретизації щодо списання коштів з відкритих рахунків, у зв`язку з тим, що шкода відшкодовуються державою наведено у постанові Верховного Суду від 22.02.2023 у справі № 203/798/20.

Висновки за результатом розгляду скарги

Доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Закарпатській області не спростовують висновків місцевого суду про часткове задоволення позову щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Водночас колегія суддів вважає за необхідне виключити з резолютивної частини рішення місцевого суду слова «шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку». Зазначене, відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України, є підставою для зміни резолютивної частини рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 квітня 2022 року змінити, виключивши з його резолютивної частини слова «шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 травня 2025 року.

Головуюча: Судді: