Номер провадження: 22-ц/813/3510/25
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ОСОБА_1 адвоката Грицак Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Смирнова Андрія Ігоровича на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12.12.2024 року про залишення позову без розгляду, ухваленої під головуванням судді Літвінової І.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадор» про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя,

встановив:

04.04.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Кадор» про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.12.2024 року позовну заяву ОСОБА_3 було залишено без розгляду (т.1, а.с.232-233).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Смирнов А.І. ставить питання про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 12.12.2024 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (т.2, а.с.1-2).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Кадор» про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не були усунуті недоліки позовної заяви, які зазначені в ухвалі суду від 06.11.2024 року в п`ятиденний строк після отримання копії зазначеної ухвали суду, тобто в строк до 09.12.2024 року.

Однак, судом не було враховано, що представник позивача ОСОБА_1 у встановлений законом строк усунув недоліки позовної заяви про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи, судовий збір у розмірі 1032 грн. був сплачений в останній день усунення недоліків, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору (т.1, а.с.243).

У зв`язку з тим, що на момент звернення ОСОБА_1 до Київського районного суду м. Одеси із позовною заявою про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя, позивачу не була відома точна ціна позову, з огляду на відсутність у неї документів, які б підтверджували точну вартість квартири, на яку у ТОВ «Кадор» колишнім подружжям було придбано майнові права - позивачем сплачено максимальний розмір судового збору за подання позовної заяви, а саме 8052 грн., що підтверджується квитанцією від 27.03.2023, яка наявна в матеріалах справи (т.1, а.с.1).

Відповідно до Договору №2-17-3/57 від 31 липня 2020 року сума договору 39 577, 20 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 1640261,22 грн.

За подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу, пункт 1.3.2 судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, враховуючи, що позивачу відома ціна позову, то сума, що повинна бути сплачена становить 9084 грн.

Так як ОСОБА_1 вже було сплачено 8052 грн., нею додатково було сплачено 1032 грн., що підтверджується квитанцією від 09.12.2024 року, про що вказано вище.

Крім того, матеріали справи мають докази того, що в останній день строку для усунення недоліків, а саме: 09.12.2024 року, була відправлена заява по даній справі: №947/10875/23 (т.1, а.с.244).

Більше того, з цієї накладної вбачається, що 16.12.2024 року вона отримана Київським районним судом м. Одеси (т.1, а.с. 244).

З підстав викладеного, слід дійти висновку про те, що приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції порушив норми чинного законодавства, оскільки фактично обмежив право позивача на захист своїх прав у судовому порядку, що є підставою для її скасування.

При цьому слід зазначити, що згідно ст. 185 ЦПК України якщо недоліки позовної заяви не усунуто у встановлений законом строк, позовна заява повертається. Однак строк для подання документів вважається дотриманим, якщо вони були відправлені поштою в межах встановленого строку.

Саме факт того, що недоліки позовної заяви були усунуті 09.12.2024 року, що підтверджується відповідними доказами, про що було вказано вище, у суду не було підстав для постановлення оскаржуваної ухвали 12.12. 2024 року (т.1, а.с.232-233).

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зазначені обставини свідчать про те, що суд першої інстанції передчасно ухвалив рішення про залишення позову без розгляду, не врахувавши факт своєчасного відправлення документів, підійшовши формально до дій, які свідчать про своєчасне усунення недоліків позовної заяви, що як наслідок такий підхід суперечить принципу пропорційності та недопущення надмірного формалізму.

Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України: суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу прийнято не у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Смирнова Андрія Ігоровича задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12.12.24 року про залишення позову без розгляду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.05.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева