Справа № 744/1243/24
Провадження № 2/744/120/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Смаги С. В.,

при секретарі судового засідання Бородіній В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Голика Євгена Валерійовича в інтересах позивача ОСОБА_1 до Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, -

В С Т А Н О В И В :

Представником позивача адвокатом Голиком Євгеном Валерійовичем в інтересах позивача, ОСОБА_1 , пред`явлено до суду позов до відповідача, Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому представник позивача просив: «визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами вцілому, який розташований по АДРЕСА_1 ; справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначив про те, що по АДРЕСА_1 , розташований житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому на даний час проживає позивач. Відповідно до виписки з погосподарської книги по селу Тимоновичі Семенівської міської ради Чернігівської області № 22-02/208 від 03 вересня 2024 року згідно погосподарського обліку № 0021-1 в погосподарській книзі № 01/22-16 житловий будинок 1963 року побудови, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 , тобто за позивачем. Коли позивач вирішила зареєструвати своє право власності на вищевказаний житловий будинок, то це виявилося не можливим через відсутність будь-яких документів щодо будівництва даного будинку.

Представник позивача вважає, що за позивачем може бути визнано право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями за наступних підстав.

Даний будинок було збудовано пращурами позивача у 1963 році, позивач проживає у ньому з народження. На час забудови будинку питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не пов`язував виникнення права вларності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18.12.2013 року.

31 січня 1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13.12.1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім`я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало.

З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства.

Таким чином, оскільки житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по АДРЕСА_1 , було зареєстровано відповідно до чинного на той час законодавства за позивачем, тому вона стала власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Обов`язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень".

В той же час в частині 5 ст. З цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

В 2024 році позивач звернулася в органи БТІ та виготовив технічну документацію (технічний паспорт) на свій житловий будинок, яким підтверджується належний технічний стан будинку та господарських будівель і споруд.

Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок, який фактично є його власністю, яким вона володіє багато років, та розташований по АДРЕСА_1 , позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав.

Ухвалою судді від 31 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, а справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, доручила представляти свої інтереси в суді адвокату Голику Євгену Валерійовичу.

У судове засідання представник позивача - адвокат Голик Євген Валерійович не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду подав письмову заяву, згідно даних якої просив розгляд даної справи провести без його участі та без участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, просив його задовольнити повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Представник відповідача, Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, Семенівський міський голова Новгород-Сіверського району Чернігівської області Деденко Сергій Іванович у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, подав до суду письмову заяву, згідно даних якої просив розглянути справу без представника Семенівської міської ради протягом усіх судових засідань, у задоволенні позовних вимог міська рада не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне задовольнити позов повністю за наступних обставин.

У справі встановлено, що по влиці АДРЕСА_1 , розташований житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому на даний час проживає позивач. Відповідно до виписки з погосподарської книги по селу Тимоновичі Семенівської міської ради Чернігівської області № 22-02/208 від 03 вересня 2024 року згідно погосподарського обліку № 0021-1 в погосподарській книзі № 01/22-16 житловий будинок 1963 року побудови, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 , тобто за позивачем. Коли позивач вирішила зареєструвати своє право власності на вищевказаний житловий будинок, то це виявилося не можливим через відсутність будь-яких документів щодо будівництва даного будинку.

Вважає, що за позивачем може бути визнано право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями за наступних підстав.

Даний будинок було збудовано пращурами позивача у 1963 році, позивач проживає у ньому з народження. На час забудови будинку питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не пов`язував виникнення права вларності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18.12.2013 року.

31 січня 1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13.12.1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім`я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало.

З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства.

Таким чином, оскільки житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по АДРЕСА_1 , було зареєстровано відповідно до чинного на той час законодавства за позивачем, тому вона стала власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Обов`язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень".

В той же час в частині 5 ст. З цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

В 2024 році позивач звернулася в органи БТІ та виготовив технічну документацію (технічний паспорт) на свій житловий будинок, яким підтверджується належний технічний стан будинку та господарських будівель і споруд.

Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок, який фактично є його власністю, яким вона володіє багато років, та розташований по АДРЕСА_1 , позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки будь-яких заперечень проти позову від відповідача не надійшло, а тому немає ніяких перешкод для визнання права власності на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами за позивачем ОСОБА_1 та для винесення рішення по суті справи.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 89, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов представника позивача адвоката Голика Євгена Валерійовича в інтересах позивача ОСОБА_1 до Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами в цілому, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Представник позивача адвокат Голик Євген Валерійович, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач - Семенівська міська рада Новгород-Сіверського району Чернігівської області (ідентифікаційний код юридичної особи в , місцезнаходження: вулиця Героїв України, будинок 6, місто Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області, 15400).

Суддя: С. В. Смага