1Справа № 335/2694/24 2/335/92/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., за участі секретаря судового засідання Капто Д.А., представника позивача адвоката Говіної Л.В., представника відповідача адвоката Вертелецького М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільним сумісним майном квартири та поділу її шляхом визнання права власності в рівних частках, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2024 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначив, що з 2014 позивач та відповідач проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання вони вели спільний бюджет, були пов`язані спільними побутом та взаємними правами та обов`язками. При цьому, позивач був офіційно працевлаштований та утримував фінансово родину, а відповідач займалась сімейним господарством, та була повністю на утриманні позивача. Зазначив, що 01.07.2021 він спільно з відповідачкою придбали квартиру АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2021, посвідченого приватним Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Якіб`юк Ю.А.,зареєстрованого в реєстрі за № 2862 та оформленого на ім`я відповідача. Позивач брав участь у проведенні спільних витрат, придбані майна в інтересах сім`ї, в тому числі купівлі спільної квартири, проведення місця реєстрації їх у новій квартирі, за спільні кошти здійснювали у ній ремонтні роботи, купували меблі, оздоблювали помешкання, сплачували за комунальні послуги тощо.

19.01.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 39.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на всій території України введено воєнний стан. Задля збереження життя відповідачка поїхала на територію Єгипту, а позивач залишився в Україні, займався господарством, за власні кошти робив ремонт у вищезазначеній квартирі.

04.12.2023 рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя шлюб між сторонами було розірвано. На теперішній час угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між ними не досягнуто, оскільки відповідачка не бажає визнавати права позивача на володіння, користування та розпорядження спільним майном, що залишилось у володінні відповідача.

Позивач вважає, що ефективним захистом його прав у межах даної справи є встановлення факту спільного проживання з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2014 року по 19.01.2022, та визнання спільним сумісним майном квартиру АДРЕСА_2 та права власності в рівних частках.

Ухвалою судді від 15.03.2024 року дану цивільну справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

10.06.2024 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Вертелецького М.О. надійшли письмові пояснення, в яких він заперечував проти позову, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим мотивуючи тим, що відповідачка знайома з ОСОБА_1 з 2012 року та знаходилась з ним у дружніх відносинах. Під час переїзду ОСОБА_2 у м. Запоріжжя, позивач сприяв в облаштуванні її у новому місті. Так позивач домовився про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 . Сторони були зареєстровані у різних кімнатах вказаного гуртожитку. Наведене спростовує доводи позову, як про «реєстрацію за однією адресою», так і доводи про наявність сімейних стосунків між ним та відповідачкою.

Крім того, певний час ОСОБА_2 винаймала житло у м. Запоріжжі, однак через деякий час власники вказаного житла припинили його здачу в оренду і ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_2 переїхати до житла в якому проживав особисто. Увесь період часу проживання в одній квартирі вони жили кожний своїм життям, більший період часу як друзі, завжди мали роздільний бюджет, відповідачка хоча і не працювала офіційно - мала власний дохід. Усі витрати щодо придбання особистих речей, прикрас, транспортних засобів та нерухомого майна - несла особисто із власного доходу.

До укладання шлюбу сторони не мали взаємних прав та обов`язків притаманних сім`ї чи подружжю, між ними на постійній основі зберігались відносини близьких друзів, сусідів по квартирі та періодично романтичні відносини. Представник відповідача вважає, що доводи позивача та докази долучені до матеріалів справи, що ОСОБА_1 утримував ОСОБА_2 , в тому числі як «дружину», не відповідають реальним обставинам справи.

В свою чергу ОСОБА_2 хоча і працювала неофіційно, за час проживання у м. Запоріжжя досягла певного економічного успіху. У липні 2021 року нею за власні кошти була придбана квартира, що є предметом спору у цій справі. Також відповідачка стала власником двох автомобілів Mersedes-Benz.

Приблизно навесні 2021 року позивач став виявляти до ОСОБА_2 підвищений рівень уваги та турботи і приблизно через пів року відносини між ними переросли у стабільні відносини.

19.01.2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, однак сімейне життя не склалось та з початку серпня 2023 року сімейні відносини між сторонами були припинені.

Представник зауважив, що позивач ніколи не вважав спірну квартиру своєю, чи такою, що набута спільно, оскільки в період проживання в ній за час шлюбу не сплачував комунальні послуги, зазначаючи, що не збирається утримувати чуже майно. Всі комунальні послуги сплачувались виключно ОСОБА_2 , а після повернення її із- за кордону до м. Запоріжжя вона змушена була погашати заборгованість, що утворилась.

Враховуючи недоведеність позовних вимог, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою судді від 31.10.2024 року клопотання представника позивача задоволено. Викликано у судове засідання для допиту в якості свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Крім того, вказаною ухвалою закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник позивача - адвокат Говіна Л.В. позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові, у зв`язку з чим наполягала на задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Вертелецький М.О. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових поясненнях та запереченнях проти доводів позивача.

Під час судового засідання у якості свідка був допитаний ОСОБА_5 , який зазначив, що має дружні відносини з позивачем. Пояснив, що бачив позивача та відповідача поруч на вулиці, також робив ремонт в їх квартирі, вважав, що вони мали стосунки, та сприймав їх як пару.

У судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_3 , який пояснив, що має товариські стосунки зі сторонами у справі. Був у них в гостях, побут у них був спільний, відповідачка займалась готуванням їжі, речі її були в квартирі. Також був у їх новій квартирі, ОСОБА_2 говорила, що вони купили квартиру. Вже 1,5 року живуть окремо.

У якості свідка була допитана ОСОБА_4 , яка пояснила, що є сусідкою. В червні 2013 познайомилася з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які разом проживали, вели господарство, разом їздили до магазину, під`їжджали автомобілем додому з покупками. Їй відомо, що вони переїхали в нову квартиру та робили в ній ремонт.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті доходить висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 01.07.2021 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі продажу нерухомого майна, а саме: квартири, загальною площею 31.1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 2862.

Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.07.2021 року за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна: квартира, загальною площею 31.1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 , підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, квартири, серія та номер 2862, виданий 01.07.2021, видавник: Якіб`юк Ю.А. приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу.

Згідно з висновком про ринкову вартість нерухомого майна суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 , ринкова вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_5 розташованої на четвертому поверсі п`ятиповерхового цегляного житлового будинку, загальною площею 57,34 кв.м., житловою 31,1 кв.м., станом на 22.02.2024 року склала 1 677 988,00 грн. (без ПДВ).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 19.01.2022 Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зареєстровано шлюб, актовий запис № 39, сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.01.2022.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2023 року по справі 335/10908/23 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення посилався на те, що він та відповідачка з 2014 року по 19.01.2022 року проживали однією сім`єю як чоловік з дружиною без реєстрації шлюбу. Позивач брав участь у проведенні спільних витрат, придбані майна в інтересах сім`ї, в тому числі купівлі спільної квартири, проведення місця реєстрації їх у новій квартирі, за спільні кошти здійснювали у ній ремонтні роботи, купували меблі, оздоблювали помешкання, сплачували за комунальні послуги

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

В порядку визначеному ч.ч.1,2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц та інших підтримав вказану правову позицію.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18) зазначено про те, що сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц зроблено висновок про те, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21).

З наведених обставин справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом позивач вказував на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2014 року по 19.01.2022 року йому необхідно для визнання за ним права на частину квартири за адресою: АДРЕСА_4 , яка була придбана відповідачем до офіційної реєстрації шлюбу, але під час їх спільного проживання, тому зазначена квартира є спільною сумісною власністю сторін у справі та підлягає поділу.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю між вказаними особами після 2014 року і до дати реєстрації ними шлюбу 19.01.2022 року. При цьому, показання свідків не є достатньою підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Надана позивачем довідка з Пенсійного фонду України (форма ОК-5) від 24.02.2024 року містить відомості про застраховану особу, однак довідка не відображає ведення спільного бюджету сторін.

У свою чергу, матеріали справи не містять даних, що вказана квартира була придбана із залученням коштів позивача, так як матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження цих обставин.

Суд приймає до уваги доводи відповідачки про те, що вона має власне джерело доходів на підтвердження чого до матеріалів справи долучила копію закордонного паспорту громадянина України, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Mersedes-Benz реєстраційний номер НОМЕР_2 , копії квитанцій про оплату комунальних послуг за спірну квартиру АДРЕСА_2 .

З огляду на приписи частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені ст. 74 СК України вважати майно (спірну квартиру) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, судові витрати понесені позивачем компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільним сумісним майном квартири та поділу її шляхом визнання права власності в рівних частках, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 16.05.2025 року.

Суддя Н.І. Рибалко