ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7134/24 Номер провадження 22-ц/814/1040/25Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е.М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.,

за участю секретаря Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенко Світлани Сергіївни

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2024 року, постановлену в м. Полтаві під головуванням судді Сініцина Е. М.

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - приватний нотаріус Омеліч Тетяна Анатоліївна, Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту родинних відносин,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2024 року залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 за участі заінтересованих осіб - приватного нотаріуса Омеліч Т. А., Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту родинних відносин.

Ухвала суду мотивована тим, що до встановлення вказаного факту заявниця позбавлена права на спадщину померлого ОСОБА_2 , тому існує спір про право між нею та іншими спадкоємцями або територіальною громадою міста Полтави в особі Полтавської міської ради, тому така справа може бути розглянута виключно в позовному провадженні.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Лисенко С. С. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що інших спадкоємців у померлого ОСОБА_2 немає та заявник є єдиною особою, яка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в межах встановленого законом строку.

Вказує, що померлий батько заявниці проживав один, поховання здійснювала його донька - заявник ОСОБА_1 , яка одразу подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини та в ході перевірки документів нотаріусом було виявлено помилку в написанні імені померлого батька.

Прізвище заявника з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 було змінено її матір`ю на підставі статті 62 Кодексу про шлюб та сім`ю та рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20.04.1993 і в оновленому свідоцтві про народження її батьком зазначений ОСОБА_2 . Оскільки у свідоцтві про смерть батька вказано ОСОБА_2 , через таку розбіжність виникла необхідність подання заяви про встановлення факту родинних відносин.

Зазначає, що вирішення цього питання не впливає на права та обов`язки територіальної громади м. Полтави, оскільки заявник як спадкоємець вчасно подала заяву про прийняття спадщини, а тому така спадщина не може бути визнана відумерлою.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною першою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, згідно пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

По справі встановлено, що 09.07.2024 ОСОБА_1 звернулася до Октябрського районного суду м. Полтави із заявою в порядку окремого провадження, у якій просила суд встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду заяви, місцевий виходив з того, що метою встановлення факту родинних відносин є набуття заявником права власності на спадкове майно, а тому із заяви вбачається спір про право, який має розглядатись в порядку позовного провадження. Крім того, суд вказав, що заявником не вказано заінтересованими особами інших спадкоємців та територіальну громаду, оскільки встановлення даного юридичного факту вплине на їх права та обов`язки.

Проте, такі висновки суду першої інстанції є помилковими, не відповідають нормам процесуального права з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).

Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

До таких віднесені справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (пункти 1, 6 частини першої статті 315 ЦПК України).

Відповідно до частин другої, третьої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, крім справ про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, які судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних юридичних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Згідно частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 442/1904/20 (провадження № 61-7816св21) зазначено, що під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16.

У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 760/5425/17 (провадження № 61-18392св19) вказано, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

У даній справі заявник просить встановити факт родинних відносин між нею та її батьком ОСОБА_2 , що необхідно для оформлення її спадкових прав на майно померлого.

Вказувала, що 05.04.2023 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Т. А. за її заявою було заведено спадкову справу № 29/2023, проте листом від 20.06.2024 за № 367/02-14 роз`яснено, що в наданих документах існують розбіжності в імені батька, а саме в свідоцтві про народження спадкоємця вказано ОСОБА_2 , а в свідоцтві про смерть спадкодавця - ОСОБА_2 , а тому неможливо чітко встановити наявність родинних відносин між нею та померлим спадкодавцем. Рекомендовано надати документи на підтвердження факту родинних відносин та повідомлено про можливість звернення до суду з вирішенням даного питання.

Під час розгляду справи суд першої інстанції не встановив і в оскаржуваному судовому рішенні не зазначив осіб, які оспорюють право ОСОБА_1 на спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , а висновки суду про наявність спору із територіальною громадою м. Полтави в особі Полтавської міської ради щодо відумерлості спадщини ґрунтуються на припущеннях і не відповідають вимогам статті 1277 ЦК України.

Не встановивши коло спадкоємців померлого ОСОБА_2 , а також існування між ними спору, суд дійшов необґрунтованих висновків про неможливість розгляду справи в порядку окремого провадження.

При цьому суд не врахував, що відповідно до норм статей 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269 ЦК України право на спадкування виникає у дені відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця, і встановленням факту родинних відносин із спадкодавцем заявник не набуває відповідне право на спадкування за законом у першу чергу, що обумовлено її походженням від певних батьків, а офіційно підтверджує юридично значимий факт, який може вплинути лише на спадкові права та обов`язки інших спадкоємців, які для здійснення права на спадкування мають прийняти спадщину в установленому законом порядку, що по справі судом встановлено не було.

Оскільки матеріали справи не містять доказів існування спору про право на спадкове майно між заявником та будь-якою іншою особою, а висновки суду про можливість такого спору ґрунтуються на припущеннях та належним чином не мотивовані, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При розгляді справи окремого провадження у відповідності до вимог статті 294 ЦПК України суд не позбавлений можливості з власної ініціативи витребувати необхідні докази для з`ясування обставин справи та залучити до участі у справі заінтересованих осіб, якщо встановить, що рішення суду може вплинути на їх права та обов`язки, або такі особи можуть вступити у справу з власної ініціативи.

ЦПК України не визначено осіб, які є заінтересованими у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які суд розглядає в порядку окремого провадження. Коло заінтересованих осіб визначається залежно від мети встановлення фактів, взаємовідносин таких осіб із заявником у зв`язку з фактами, які підлягають встановленню, і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Неправильне визначення такої особи заявником не є підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки заінтересовані особи повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи.

Такі правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21, провадження № 61-6732св24; від 13 листопада 2024 року у справі № 308/14160/21, провадження № 61-5293св24; від 05 лютого 2025 року у справі № 183/4366/24, провадження № 61-14909 св 24.

З огляду на вказане колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги представника заявника та скасування оскаржуваної ухали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенко Світлани Сергіївни задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна