Справа № 464/2992/25
пр.№ 2-о/464/155/25
У Х В А Л А

13.05.2025 м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м. Львова Борачок М.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить визнати свою маму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , безвісно відсутньою.

Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою (пункт 3 частини другої статті 293 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно з положеннями статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

За положеннями статті 43 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма права передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Указане відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постановах: від 07 травня 2018 року в справі № 225/1297/17 (провадження № 61-3902св18), від 22 листопада 2018 року в справі № 225/882/17 (провадження № 61-34068св18), від 05 лютого 2020 року в справі № 756/17293/17 (провадження № 61-16093св19), від 06 травня 2020 року в справі № 760/3112/16-ц (провадження № 61-48362св18).

Статтями 175, 177, 318 ЦПК України встановлені вимоги до заяви при подачі її до суду.

Оскільки в заяві ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою не зазначено для якої мети необхідно визнати ОСОБА_2 безвісно відсутньою, а також не зазначено обставини, що підтверджують безвісну відсутність ОСОБА_2 , ухвалою суду від 08 травня 2025 року дана заява залишена без руху.

На виконання вимог ухвали про усунення недоліків представником заявника подана заява від 12 травня 2025 року, у якій останній зазначає, що метою заяви є оформлення соціальної допомоги та пільг, звільнення від мобілізації батька заявника ОСОБА_3 . Крім цього, представник вказує, що у заявника наявна інформація про те, що її мати ОСОБА_2 з 2013 року знаходиться за межами України, однак з відповідною заявою в правоохоронні органи остання звернулась лише 18.03.2025.

Перевіривши дотримання заявником вимог закону, вважаю, що станом на час постановлення ухвали недоліки усунені не в повному обсязі. Так, в заяві не вказано яку саме соціальну допомогу та пільги зможе отримати ОСОБА_1 у випадку визнання її матері безвісно відсутньою, не вказано також яким нормативно-правовим актом передбачено такі соціальні виплати, що вочевидь не свідчить про дотримання заявником вимог ч.1 ст.306 ЦПК України. Покликання представника на те, що метою заяви є звільнення від мобілізації батька заявника ОСОБА_3 , суд не бере до уваги, оскільки останній не є заявником по даній справі і особисто може звернутись в межах позовного або окремого провадження для захисту своїх прав та інтересів.

Зазначені недоліки не дають правових підстав для відкриття провадження по заяві.

Відповідно до вимог частини 3 статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст.ст.185, 260, 354 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

заяву ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення.

Повна ухвала суду складена та підписана суддею 13 травня 2025 року.

Суддя М.В. Борачок