Провадження №: 2/752/1050/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючої судді Митрофанової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», ОСОБА_2 , про скасування обтяження рухомого майна,

У С Т А Н О В И В :

У червні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто», Товариство) про скасування арешту рухомого майна - автомобіля марки КІА моделі Sorento JC 5248, 2009 року випуску.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником автомобіля марки КІА моделі Sorento JC 5248, номер шасі НОМЕР_1 , 2009 року випуску, що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 22.08.2017 серії НОМЕР_2 . Через тривалий час, а саме 29.07.2024 ОСОБА_1 дізнався, що на його автомобіль було накладено обтяження на відчуження, яке зареєстровано 08.10.2018 на підставі договору застави від 17.03.2010, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Авто Просто», як обтяжувачем. Відповідний запис у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було внесено Державним підприємством «Національні інформаційні системи».

Вказане вище обтяження позивач уважає протиправним та таким, що порушує його права, оскільки він не є боржником перед ТОВ «Авто Просто», не є стороною договору застави та не має будь-якого відношення до ОСОБА_2 . Окрім того, станом на момент набуття спірного автомобіля у власність позивача на нього не було зареєстровано жодних обтяжень, а тому він є добросовісним набувачем вказаного автомобіля. Отже, враховуючі ті обставини, що наявність вказаного арешту перешкоджає позивачеві реалізувати свої права, як власника вказаного автомобіля, він змушений був звернутись до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просив суд виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження даного автомобіля.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2024 для розгляду цивільної справи №752/16930/24 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. Окрім того, залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Державне підприємство «Національні інформаційні системи» та ОСОБА_2 .

Відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень щодо суті спору, а також заява про проведення розгляду справи з повідомленням учасників справи від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи, зокрема довідкою про доставку до електронного кабінету - ухвали суду про відкриття провадження у справі від 28 серпня 2024 року та квитанцією №1482685 про доставку 05.08.2024 до електронного кабінету відповідача копії позовної заяви з додатками.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору своїм правом на подання до суду пояснень не скористались.

Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до вимог частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Оскільки відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі частини восьмої статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з огляду на таке.

Положеннями статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як убачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - автомобіля КІА моделі Sorento JC 5248, номер шасі НОМЕР_3 , 2009 року випуску. Реєстрація вказаного автомобіля за позивачем була здійснена 22.08.2017 з присвоєнням автомобілю реєстраційного номера НОМЕР_4 .

Згідно наданого позивачем витягу про реєстрацію в Держаному реєстрі обтяжень рухомого майна від 29.07.2024, знайдено запис про накладення обтяження на вказаний автомобіль з такими відомостями: вид обтяження - приватне; тип обтяження - застава рухомого майна; зареєстроване - 08.10.2018 15:47:24 за №17108148, реєстратором Новейко-Вадіс Оксана Георгіївна, Філія міста Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи», Київська обл.; Документ-підстава - договір застави, серія та номер: 217, виданий 17.03.2010, видавник П.Н. Волноваського районного нотаріального округу Донецької обл.. Степаніщенко Е.А.; об`єкт обтяження - автомобіль легковий, KIA SORENTO JC5248, номер об`єкта: НОМЕР_5 , номер державної реєстрації: НОМЕР_6 ; відомості про обмеження відчуження - заборонено відчужувати; боржник - ОСОБА_2 ; обтяжувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», код: 35509011; звернення стягнення - зареєстроване; дата та час реєстрації - 08.10.2018 15:47:24.

Так, частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Звертаючись до суду із цим позовом щодо усунення перешкод у користуванні автомобілем КІА моделі Sorento JC 5248, номер шасі НОМЕР_1 , 2009 року випуску, ОСОБА_1 вказував, що на час придбання цього транспортного засобу у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження цього майна.

При цьому, за відомостями Реєстру таке обтяження було накладене реєстратором на підставі поданого обтяжувачем ТОВ «Авто Просто» договору застави від 17.03.2010, укладеного з боржником ОСОБА_2 .

Так, застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України).

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

У відповідності до вимог частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Системний аналіз положень частини першої статті 27 Закону України «Про заставу» та частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» дає підстави для висновку про те, що за загальним правилом реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяження, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, тобто, на предмет застави може бути звернено стягнення у відповідності до статей 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави.

У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі №6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі №6-168цс14 та у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №463/3582/17, від 18 грудня 2019 року у справі №619/4033/18, від 18 березня 2020 року у справі №202/5584/18 та від 07 квітня 2021 року по справі №200/17569/18.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення та припинення правовідношення. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 79 ЦПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Статтею 41 Конституції України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до приписів статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного «панування» власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Згідно з положеннями статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, положеннями цієї статті закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Під час розгляду цієї справи установлено, що 22.08.2017 у ТСЦ 8047 було здійснено перереєстрацію транспортного засобу КІА моделі Sorento JC 5248, номер шасі НОМЕР_3 , 2009 року випуску, за новим власником - ОСОБА_1 з присвоєнням автомобілю державного номерного знаку НОМЕР_4 . Відомості про обтяження транспортного засобу КІА Sorento № НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_6 , на підставі договору застави від 17.03.2010 було внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 08.10.2018.

Тобто, позивач набув право власності на спірний автомобіль 22.08.2017 року за відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження автомобіля, а тому в силу положень статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» набув право власності на автомобіль вказаний автомобіль без обтяжень.

Доказів протилежного відповідачем в матеріали справи надано не було.

Згідно з вимогами частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частинами першою, сьомою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заперечень або доказів на спростування вимог позову суду не подав. Окрім того, отримавши через електронний кабінет позовну заяву з додатками, ТОВ «Авто Просто» всупереч вимогам статті 93 ЦПК України не надало вичерпних відповідей на поставлені позивачем у позовній заяві питання про обставини, що мають значення для справи.

Відтак, враховуючи все вищевикладене, суд уважає слушними доводи позивача про те, що на момент придбання ним транспортного засобу у Державному реєстрі були відсутні відомості про його обтяження, а тому позивач відповідно до статті 391 ЦК України, частини другої статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Оскільки за наслідками розгляду справи суд ухвалює рішення про задоволення вимог позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Керуючись статтями 2, 4, 7, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», ОСОБА_2 , про скасування обтяження рухомого майна - задовольнити.

Виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження автомобіля легкового марки КІА модель Sorento JC 5248, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , 2009 року випуску, номер державної реєстрації: НОМЕР_6 , вид обтяження: приватне обтяження, тип обтяження: застава рухомого майна, відомості про обмеження відчуження: заборона відчуження, обтяжувач: ТОВ «Авто Просто», код: 35509011, дата реєстрації обтяження: 08.10.2018 за №17108148.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

1. Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_7 ;

2. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», адреса: місто Київ, вулиця Столичне шосе, будинок 90, код ЄДРПОУ - 35509011.

Повне рішення складено 16.05.2025.

Суддя А.О. Митрофанова