____________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/405/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2025 року м. Одеси

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Скриль Ю.А.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

за участю:

представника позивачки адвоката Павлишина Ю.М.,

представника відповідача адвоката Єгорова О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, від якого мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Скриль Ю.А.

Ухвалою суду від 04.09.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні 04.12.2024 представник відповідача заявив клопотання про залишення позову без руху, у задоволенні якого судом відмовлено.

Також у судовому засіданні 04.12.2024 ухвалою суду задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 про перехід до загального позовного провадження. Постановлено розглядати справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Окрім цього у підготовчому засіданні віл 04.12.2024 розглянуто зустрічну позовну заяву, подану представником відповідача. Ухвалою суду від 05.12.2025 у відкритті провадження за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06.05.2025 ухвалу Київського районного суду м. Одесі від 05.12.2024 про відмову у відкритті провадження за зустрічною позовною заявою скасовано.

У підготовчому засіданні 08.05.2025 зустрічну позовну заяву залишено без руху, надано п`ятиденний строк для усунення недоліків: сплатити судовий збір. Підготовче засідання відкладене на 14.05.2025.

Від сторони відповідача 12.05.2025 надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучений оригінал платіжної інструкції про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.

У підготовчому засіданні 14.05.2025 представник позивача заявив про відмови від позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Представник відповідача надав суду заяву про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду та повернути сплачений судовий збір, яка прийнята судом.

Окрім цього, повідомив, що відповідач позов визнає, просить суд шлюб розірвати, а також повернути позивачці з державного бюджету 50% сплаченого судового збору, оскільки відповідач позов визнає.

Підготовче засідання 14.05.2025 закрито, справу призначено до судового розгляду на 14.05.2025 о 15-10 годині.

У судовому засіданні представники сторін позов підтримали, просили його задовольнити: шлюб розірвати, розподіл судових витрат на правничу допомогу сторін просили не здійснювати. Підтвердили, що примирення між сторонами не можливе: позивачка наразі проживає за кордоном, перебуває у стосунках з іншим, та має намір одружитися.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вислухавши позицію представників сторін, су дійшов таких висновків.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та правовідносини.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України).

Згідно з положеннями ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Стаття 112 Сімейного кодексу України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд установив, що 31.10.2008 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладений шлюб, який 31.10.2008 зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, за актовим записом № 1015, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 відповідно.

За згодою сторін, місцем проживання дітей визначено місце проживання матері.

Майновий спір на момент розірвання шлюбу між сторонами відсутній.

Сімейне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя, що призвело до втрати почуттів любові та поваги.

Упродовж останнього року подружжя проживає окремо, фактично шлюбно-сімейні відносини припинились. У сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. З наданих пояснень представником позивачки, остання наразі проживає за кордоном та має намір створити нову сім`ю, тому подальше збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам, примирення не можливе.

Відповідач позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнав, також просить шлюб розірвати, що сприймається судом як підтвердження факту неможливості збереження сім`ї.

Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

За статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Суд встановив, що сім`я розпалася остаточно, шлюб має формальний характер. Подальше сумісне проживання суперечить інтересам сторін, що має істотне значення.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору

Зважаючи на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу з Державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до вимог ч. 1ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір.

З відповідача в користь позивачки слід стягнути 50 (п`ятдесят) відсотків судових витрат, понесених нею на сплату судового збору.

Щодо витрат на правничу допомогу

Ураховуючи, що сторона позивача відмовилась від позовної вимоги про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн, і така відмова прийнята судом, вказані витрати залишаються за сторонами у справі.

Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено повернення сплаченої суми судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у разі, зокрема: залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI).

Ураховуючи, що відповідач ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн за подання зустрічної позовної заяви, що підтверджується квитанцією № 7930-6638-9549-2371 від 12 травня 2025 року про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, яку протокольною ухвалою суду від 14.05.2025 залишено без розгляду, відповідачу підлягає поверненню з Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265, 274-279 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 110, 112, 113, 114 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , який зареєстрований 31.10.2008 Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, за актовим записом № 1015, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , від якого сторони мають двох неповнолітніх дітей.

Після розірвання шлюбу громадянці ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_6 ».

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати у вигляді половини сплаченого судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору у сумі 605 (шістсот) гривень 60 копійок, сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції № 35А7-ВВ5Н-Т83Х-9933 від 10 серпня 2024 року.

Повернути ОСОБА_2 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок сплаченого судового збору при поданні зустрічної позовної заяви відповідно до квитанції № 7930-6638-9549-2371 від 12 травня 2025 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складене та підписане 19.05.2025.

Суддя Ю. А. Скриль