14.05.2025 Справа № 363/5772/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючого судді Шубочкіної Т.В., за участю секретаря Воронюк А.І., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Вишгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісно нажитого майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі свого представника звернувся до суду з вказаною позовною заявою.

Мотивуючи свої вимоги тим, що 11 серпня 2006 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу у сторін є діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . З січня 2024 року сторони проживають окремо. Син сторін ОСОБА_3 постійно проживає разом з позивачем у справі, донька ОСОБА_4 разом з відповідачем. На підставі рішення Вишгородського районного суду від 19 вересня 2024 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі сторони придбали спільне майно: однокімнатну квартиру загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 18 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; транспортний засіб марки MITSUBISHI OUTLANDER, універсал В, 2020 року випуску, WIN НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1998 см., д.н.з. НОМЕР_2 ??. Оскільки між сторонами виник спір стосовно поділу спільного сумісно нажитого майна подружжя, позивач звертається з даною позовною заявою до суду.

На підставі викладеного просить визнати за ОСОБА_1 право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 72 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ; Визнати за ОСОБА_2 право власності на однокімнатну квартиру загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 18 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб марки MITSUBISHI OUTLANDER, універсал - В, 2020 року випуску, WIN НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1998 см.?, д.н.з. НОМЕР_3 , зареєстрований ТСЦ 8043; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу MITSUBISHI OUTLANDER, універсал В, 2020 року випуску, WIN НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1998 см.?, д.н.з. НОМЕР_3 у розмірі 213 053,5 (двісті тринадцять тисяч п`ятдесят три) гривні 50 копійок.

Ухвалою суду від 17.12.2024 року справу прийнято до розгляду та призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження.

Сторони у підготовче судове засідання не з`явилися.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи за його та відповідача відсутності. Крім того, подав заяву відповідача про визнання позову.

У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши докази судом встановлено наступне.

11 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , про що зроблено актовий запис за № 1001.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_3 , факт народження зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 872 від 05 жовтня 2009 року, Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_5 , видане 05.10.2009 р.

ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу у сторін народилася донька, ОСОБА_4 , факт народження зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 525 від 16 серпня 2011 року, Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_6 , видане 16.08.2011 р.

На підставі рішення Вишгородського районного суду від 19 вересня 2024 року у справі № 235/2429/24 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали спільне майно:

однокімнатну квартиру загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 18 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності оформлено 29 листопада 2019 року на ОСОБА_1 , спосіб отримання квартири у власність купівля продаж у забудовника ТОВ «ДБК -Партнер», Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 191234196 від 03.12.2019 року;

транспортний засіб марки MITSUBISHI OUTLANDER, універсал В, 2020 року випуску, WIN НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1998 см., д.н.з. НОМЕР_2 ??, зареєстрований ТСЦ 8043. Право власності оформлено 29 грудня 2020 року на ОСОБА_2 , спосіб отримання автомобіля у власність купівля - продаж у салоні, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 .

Ринкова оціночна вартість однокімнатної квартири загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 18 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Звіту про оцінку майна складає суму 2 170 959,00 грн.

Ринкова оціночна вартість двокімнатної квартири загальною площею 72 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до Звіту про оцінку майна складає суму 2 587 880,00 грн.

Ринкова оціночна вартість транспортного засобу MITSUBISHI OUTLANDER, універсал - В, 2020 року випуску, WIN НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1998 см.?, відповідно до Звіту про оцінку майна складає суму 843 028,00 грн.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

При цьому, суд виходить з того, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18), а також у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі № 676/4308/21 (провадження № 61-7301св22).

У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 330/1569/19.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) .

Вказані позиції викладені також у Пленумі Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України).

У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-12274св21) зазначено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Отже, спільне майно подружжя можна поділити шляхом встановлення режиму спільної часткової власності або встановлення режиму приватної власності на конкретну річ для кожного з подружжя (поділити в натурі).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц (провадження № 61-6575св19), від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20 (провадження № 61-1714св22), від 17 січня 2024 року у справі № 522/17831/20 (провадження № 61-7951св23).

У постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20) сформульовано правовий висновок про те, що у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

У Постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважав, що у ситуації, коли один із подружжя, який не користується спірним автомобілем, просить виплатити йому компенсацію вартості його частки у вказаному праві, згідно з вимогами статей 60,61,70,71 СК України слід присудити відповідну компенсацію за рахунок іншого із подружжя, який цим автомобілем користується, незалежно від його згоди.

Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що нажите майно є спільною сумісною власністю подружжя, тому суд приходить до висновку, що необхідно визнати за сторонами право власності на вказане майно.

Оскільки автомобіль є неподільною річчю, суд приходить до висновку, що автомобіль має бути залишений у користуванні відповідача ОСОБА_2 та на користь позивача має бути стягнута компенсація у вигляді частини дійсної вартості автомобілю, а саме 213 053,50 грн, тим самим задовольнивши вимоги позову.

Що стосується судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 15 420,52 грн, що підтверджено квитанцією про сплату.

Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач позовні вимоги визнав, суд на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору сплаченого за подання цього позову, тобто 7 710,26 грн.

Решта судового збору у сумі 7 710,26 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 12 13, 78, 79, 89, 141, 206, 264, 265, 351,352,354, 355, ЦПК України, 16 ЦК України, 3, 21, 36, 60, 61, 69, 70, 71, 72, 74 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісно нажитого майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 72 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на однокімнатну квартиру загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 18 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб марки MITSUBISHI OUTLANDER, універсал - В, 2020 року випуску, WIN НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1998 см.?, д.н.з. НОМЕР_3 , зареєстрований ТСЦ 8043.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу MITSUBISHI OUTLANDER, універсал В, 2020 року випуску, WIN НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1998 см.?, д.н.з. НОМЕР_3 у розмірі 213 053,5 (двісті тринадцять тисяч п`ятдесят три) гривні 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 7 710 (сім тисяч сімсот десять) грн. 26 коп.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 7 710 (сім тисяч сімсот десять) грн. 26 коп.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Т.В. Шубочкіна