справа №756/8232/24 головуючий у суді І інстанції Шевчук А.В.
провадження № 22-ц/824/5892/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» поданою представницею - Зімірьовою Ольгою Олександрівною на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року представниця ТОВ «Верра Фінанс» - адвокатка Зімірьова О.О. звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, у якому просила суд:

стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №0 від 20 вересня 2017 року в розмірі 74 604,55 грн, з яких: 49 980,42 грн - заборгованість за основним боргом; 24 624,13 грн - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами;

стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 вересня 2017 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №0. На підставі вказаного договору відповідач отримав на споживчі цілі кредит у вигляді встановленого ліміту кредитування у розмірі 6 699,00 грн зі строком дії до 20 вересня 2019 року. Відповідно до п. 4.2 Договору, процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки становить 45% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями становить 45% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями, протягом пільгового періоду становить 0%; пільговий період для погашення заборгованості встановлений 56 днів.

Відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» та договором на рахунок банку шляхом сплати до 20-го числа щомісячно мінімальної суми поповнення карткового рахунку - п. 3.8 Договору.

Всупереч умовам Договору відповідач тривалий час не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту, процентам, комісії, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

25 січня 2023 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Верра Фінанс» укладено Договір факторингу №237, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 20 вересня 2017 року, укладеним між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Верра Фінанс».

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №237 ТОВ «Верра Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №0 в сумі 74 604,55 грн., з яких: 49 980,42 грн. сума заборгованості за основним боргом; 24 624,13 грн. сума заборгованості за відсотками, яку позивач просить стягнути у судовому порядку.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Верра Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Верра Фінанс» заборгованість за Кредитним договором №0 від 20 вересня 2017 року у розмірі 7 636,86 грн та судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, представниця ТОВ «Верра Фінанс» - адвокатка Зімірьова Ольга Олександрівна 24 грудня 2024 року через систему Електронний суд подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Підтримавши доводи позовної заяви, апелянтка вказала на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам.

Зазначає, що разом з позовною заявою в порядку ст. 84 ЦПК України до суду першої інстанції було надано клопотання про витребування доказів. Позивач просив витребувати у АТ «УКРСИББАНК» належним чином засвідчену виписку про рух коштів по рахунку коштів картки з лімітом ОСОБА_1 за Договором про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) №0 від 20 вересня 2017 року за період з 20 вересня 2017 року по 25 січня 2023 року. Також в клопотанні було надано обґрунтування того чому Апелянт (Позивач) не може надати виписку самостійно.

Але це клопотання судом першої інстанції взагалі не було розглянуто та ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, не вирішивши клопотання позивача про витребування доказів, тим самим обмежив його право на судовий захист та справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У зв`язку з цим суд помилково вважав, що позивачем не надано доказів про надання на виконання умов договору грошових коштів відповідачу, їх отримання позичальником та неповернення у строки, визначені сторонами у договорі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 грудня 2024 року дану справу було призначено головуючому судді Немировській О.В. судді, які входять до складу колегії: Желепа О.В., Мазурик О.Ф.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду №111/06.1-01/25 від 17 січня 2025 року призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи у зв`язку з звільненням судді доповідача - ОСОБА_2 .

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 січня 2025 року дану справу було призначено головуючому судді - Березовенко Р.В., судді, що входять до складу колегії: Мостова Г.І., Лапчевська О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року справу прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» поданою представницею - Зімірьовою Ольгою Олександрівною на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження була надіслана за адресою реєстрації ОСОБА_1 та за даними рекомендованого поштового повідомлення вручена 15 квітня 2025 року мамі ОСОБА_1 , що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 березня 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

05 травня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду «волевиявлення», у якому по суті спору повідомив, що ніколи не мав жодних справ із ТОВ «Верра Фінанс», не вступав у правовідносини з цією юридичною особою та її представниками, не мав наміру та не спричиняв ні їй ні судді, ні будь-якому іншому учаснику процесу, не був повідомлений про розгляд справи та не мав можливості захистити свої права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України, в редакції на час надходження апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20 вересня 2017 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0.

Відповідно до п. 3.1 договору, відповідач отримав на споживчі цілі кредит у сумі 6 699,00 грн на покупку мобільного телефону у вигляді встановленого ліміту кредитування у розмірі 8 000,00 грн зі строком дії до 20 вересня 2019 року.

Відповідно до п. 3.10. за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін процентна ставка встановлюється в розмір 7,00% річних.

25 січня 2023 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Верра Фінанс» укладено Договір факторингу №237, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 20 вересня 2017 року, укладеним між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Верра Фінанс».

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №237 ТОВ «Верра Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №0 та станом на 21 червня 2024 року заборгованість останнього складає 74 604,55 грн, з яких: 49 980,42 грн - сума заборгованості за основним боргом; 24 624,13 грн - сума заборгованості за відсотками.

ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» зверталося до ОСОБА_1 з вимогою погасити вказану заборгованість, однак вона залишилася без виконання.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах передбачених договором. З наданих позивачем розрахунків вбачається, що вимоги договору кредиту ОСОБА_1 виконані не були.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що кредит відповідачу було надано для споживчих цілей, однак в матеріалах справи відсутні розрахунки, які підтверджували б використання ним встановленого кредитного ліміту у сумі 8 000,00 грн. Оскільки строк кредитування за умовами договорів становить 2 роки, нарахування процентів після закінчення строку дії договорів є неприпустимими. Зважаючи на визначену у договорі №0 та фактично надану суму кредиту у розмірі 6 699,00 грн, фіксовану процентну ставку 7,00% річних за якою нараховані проценти на кінець заявленого (обраного) позичальником строку користування кредитом 2 роки, що у загальному розмірі складає 937,86 грн., суд визнав доведеною заборгованість відповідача за кредитним договором на суму 7 636,86 грн = 6 699,00 грн + 937,86 грн.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з таким висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.

На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

При цьому, згідно з частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За договором факторингу позивач, відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по тілу кредиту та нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

За обставинами цієї справи, ОСОБА_1 на підставі Договору №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 20 вересня 2017 року, надано кредит на суму 6 699,00 грн зі строком повернення до 20 вересня 2019 року, процентна ставка за кредитом - 7% річних.

Також позивачу надано додатковий кредит у вигляді кредитного ліміту у розмірі 8 000,00 грн зі строком дії ліміту кредитування - 24 місяці з дати встановлення з можливістю подальшої пролонгації (п.п. 4.2 Договору). Відповідно до п. п. 4.4.-4.8. Договору, клопотання позичальника щодо надання йому додаткового кредиту акцептується Банком шляхом направлення йому письмового повідомлення за адресою позичальника в строк до 20 вересня 2019 року, в якому зазначається дата встановлення ліміту кредитування та фактично встановлена сума ліміту кредитування (в межах суми зазначеної в п. 4.2 цього Договору). Неотримання письмового повідомлення Банку про акцептування клопотання Позичальника в строк, зазначений в п. 4.4 цього Договору свідчить про відмову Банку в акцептуванні клопотання Позичальника. Факт користування Позичальником коштами додаткового кредиту підтверджує згоду Позичальника з умовами кредитування, зазначеними у цьому Договорі та письмовому повідомленні Банку, згаданому а п.п. цього Договору. Позичальник заявляє, що йому відомо про те, що додатковий кредит надається для споживчих цілей і його забороняється використовувати для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності. Для здійснення операцій з примусового стягнення коштів з карткового рахунку Позичальника, а також, для оплати продукції у порушення чинного законодавства України чи країну, де здійснено операцію з карткою. Позичальник зобов`язується повернути додатковий кредит, плату за користування додатковим кредитом не пізніше дати спливу строку дії ліміту кредитування.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Верра Фінанс» не посилалося на те, що ОСОБА_1 використовував додатковий кредит, а також, у зв`язку з цим, укладав із первісним кредитором будь-які інші додаткові договори.

В той же час, відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №237 від 25 січня 2023 року, позивач ТОВ «Верра Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №0 від 11 грудня 2017 року, за яким сума кредитного ліміту становить 50 000,00 грн.

Наведене свідчить про відсутність в матеріалах справи будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів переходу до ТОВ «Верра Фінанс» права вимоги до боржника ОСОБА_3 за Договором №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 20 вересня 2017 року, на підставі якого було пред`явлено позовні вимоги.

В той же час, згідно ч.ч.4-7 ст. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Долучаючи до апеляційної скарги клопотання про витребування доказів, представник ТОВ «Верра Фінанс» зазначив, що разом з позовною заявою в порядку ст. 84 ЦПК України до суду першої інстанції було надано клопотання про витребування доказів, яке в порушення вимог ЦПК України не розглянуто. Проте, з матеріалів справи встановлено, що вказані доводи клопотання та апеляційної скарги не відповідають дійсності та спростовуються: текстом позовної заяви у якій не заявлено жодних клопотань; додатками до позовної заяви, в яких не зазначено про наявність будь-яких клопотань. Не долучено доказів існування такого клопотання і до апеляційної скарги. Наведене свідчить про непідтвердження вказаних апелянтом обставин, а інших виняткових причин, які об`єктивно не залежали від нього, щоб подати клопотання про витребування доказів не вказано апелянтом, що є підставою для залишення без задоволення клопотання ТОВ «Верра Фінанс».

Отже висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Поряд з цим, апеляційний суд переглядаючи дану справу та ухвалюючи судове рішення бере до уваги, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №201/2288/20 зазначено, що «рішення суду здатне бути джерелом для набуття цивільних прав і обов`язків тільки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Рішення суду, як правомірна приватноправова конструкція, не повинно використовуватися учасниками цивільного обороту всупереч його призначенню для набуття цивільних прав і обов`язків, за відсутності вказівки про це в актах цивільного законодавства». Касаційний суд зауважує, що принцип заборони повороту до гіршого відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення).

Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги.

Аналогічні за змістом висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 24 травня 2023 року у справі №179/363/21, та відповідно до ч. 4 ст. 263 підлягають врахуванню судом.

Оскільки за результатами перегляду апеляційної скарги позивача, з урахуванням позиції відповідача, який рішення суду першої інстанції не оскаржує, а вважає законним та обґрунтованим, колегія суддів дійшовши висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ТОВ «Верра Фінанс» у повному обсязі, вважає за необхідне з метою недопустимості погіршення становища апелянта, рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 141, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» подану представницею - Зімірьовою Ольгою Олександрівною - залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова