Справа № 462/49/22
Провадження № 2/761/727/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Савчук Ю.Н., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави в особі Державної податкової служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

21.04.2022 року до суду надійшла зазначена цивільна справа та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2021 року була передана до провадження судді Макаренко І.О.

Згідно розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О. щодо повторного автоматизованого розподілу справи №01-08-1124 від 15.04.2025 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025 року в провадження судді Савчук Ю.Н. надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Державної податкової служби України про відшкодування моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини у параграфі 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

При визначенні питання належності спору до юрисдикції суду, постає два питання: по-перше, чи підлягає спір вирішенню судами, тобто чи є він юридичним в розумінні статті 124 Конституції України, якщо так, то до юрисдикції якого суду належить вирішення такого спору.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих правовідносин з їх специфічними суб`єктами та їх підпорядкованістю.

Визначальною ознакою для правильного визначення юрисдикції спору є характер правовідносин, з яких виник спір: зміст прав та обов`язків його учасників, правовий статус сторін правовідносин та їх матеріально-правове регулювання тощо. До такого висновку дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 761/21/898/16-ц (провадження № 14-5цс20).

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства ( постанова Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 570/4129/20 (провадження № 61-14586св21)).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить суд стягнути із ДПС України на його користь моральну шкоду, завдану незаконними, на його думку, вимогами ДПС у Львівській області від 11.06.2021 року та 18.10.2021 року щодо сплати боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумах 10662,37 грн. та 539,89 грн.

Одночасної вимоги про визнання рішень контролюючого органу протиправним позивач не заявляє. За таких обставин, спір, в силу приписів ст.21 КАСУ, повинен був вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Однак у рішенні ДПС України, прийнятого за результатами розгляду скарги позивача, зазначено, що вказані рішення ГУ ДПС у Львівській області оскаржувалися в судовому порядку. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року у справі № 813/4686/16 у задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про скасування рішень про застосування штрафних санкцій, відмовлено. Згідно з даними офіційного реєстру «Єдиний державний реєстр судових рішень», вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020 року.

Таким чином, протиправність дій Головного управління ДПС у Львівській області як суб`єкта владних повноважень, що могло бути підставою для стягнення моральної шкоди, вже була предметом розгляду адміністративних судів.

Згідно з п.2,7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.1 Положення «Про Державну податкову службу України2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 6 березня 2019 р. № 227, Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, в розумінні статті 4 КАСУ ДПС України є суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАСУ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

П.1 ч.1 ст.19 КАСУ передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, вимоги про стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди звернені до суб`єкта владних повноважень і пов`язані із захистом прав позивача у сфері публічно-правових відносин. Тому вони мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Правильність такої правової позиції підтверджується і викладеним в постанові Великої палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 р. у справі № 661/3699/16-ц (провадження № 14-388цс18), у якій зроблено висновок про те, що оскільки вимога позивача про відшкодування моральної щкоди є пов`язаною з вимогою вирішити публічно-правовий спір, (в даному випадку з вимогою про визнання протиправним рішення органу ДПС як суб`єкта владних повноважень), така вимога має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, зокрема і тоді, коли вона заявлена окремо від вимоги вирішити публічно-правовий спір.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що вказаний спір не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо : заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що за встановлених обставин у відкритті провадження у справі необхідно відмовити, оскільки заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 186, 259-261, 353-355 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної податкової служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Роз`яснити позивачу право на звернення до відповідного адміністративного суду в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: