Справа № 344/5007/21
Провадження № 22-з/4808/61/25
Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач Луганська
У Х В А Л А

14 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Луганської В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Бойчука І.В., Пнівчук О.В. у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2025 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2025 року позов задоволено. Місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено місцем проживання ОСОБА_2 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908 грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2025 року по справі №344/5007/21, провадження №22-ц/4808/652/24 визначено колегію у складі: головуюча суддя (суддя-доповідач) Василишин Л.В., судді: Бойчук І.В., Пнівчук О.В.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2025 року.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 квітня 2025 року справу призначено до розгляду на 10 год 15 травня 2025 року.

01 травня 2025 року до Івано-Франківського апеляційного суду від Сеньківа В. М. через систему «Електронний суд» надійшла заява про відвід суддів Бойчука І.В., Пнівчук О.В., в обґрунтування якої заявник зазначив, що він переконаний в необ`єктивності та упередженості суддів, оскільки на розгляді Івано-Франківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Томин О.О. (суддя-доповідач), суддів Бойчука І.В., Пнівчук О.В. перебувала справа № 344/11652/21, під час розгляду якої досліджували відеодоказ, який також є доказом і у справі №344/5007/21 та був зроблений 4 липня 2021 року.

В результаті описки в рішенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2025 року у справі № 344/11652/21 такий відеодоказ датований 23 червня 2021 року.

Івано-Франківський апеляційний суд в складі: Томин О. О., Бойчука І. В., Пнівчук О. В. в ухвалі від 25 квітня 2025 року погодився із тим, що судом першої інстанції допущена описка, однак відмовив йому у задоволенні його заяви про виправлення такої з посиланням на те, що від встановлення дати візиту позивача до дітей не залежить правильність вирішення справи.

Вважає, що судді Бойчук І. В. та Пнівчук О. В. мають сформовану думку щодо його аргументів апеляційної скарги, формують напрям розгляду апеляційної скарги Сеньківа В.М.

На переконання скаржника об`єктивний та неупереджений розгляд його апеляційної скарги за участі суддів Бойчука І.В., Пнівчук О.В. є неможливим.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 травня 2025 року заяву про відвід визнано необґрунтованою та передано для вирішення іншому судді, який не входить до складу суду, визначеному в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Частинами 2, 3 ст. 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 травня 2025 року вирішення питання про відвід передано на розгляд судді Івано-Франківського апеляційного суду Луганській В.М.

Порядок вирішення заявленого відводу судді визначений статтею 40 ЦПК України.

Частиною другою статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України, якщо суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи (частина 8 статті 40 ЦПК).

Перевіривши матеріали справи, дослідивши заяву про відвід в контексті наведених в ній доводів та врахувавши вимоги закону, приходжу до висновку, що заява Сеньківа В.М. про відвід суддів Бойчука І.В., Пнівчук О.В. не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 36 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відводу (самовідводу) судді.

Згідно з ч.1,4 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 36 ЦПК України до складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Стаття 37 ЦПК України передбачає недопустимість повторної участі судді в розгляді справи, що є підставою для відводу (самовідводу) судді, у випадках, якщо суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

Як вбачається зі змісту заяви про відвід, підставою для відводу зокрема є те, що відповідач має сумніви в об`єктивності суддів Бойчука І.В., Пнівчук О.В. через те, що під час розгляду справи № 344/11652/21 зазначені судді досліджували відеодоказ, який є також доказом і у справі №344/5007/21, який був зроблений 4 липня 2021 року, проте в результаті описки в рішенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2025 року у справі № 344/11652/21, датований 23 червня 2021 року.

В ухвалі Івано-Франківського апеляційного суду від 25 квітня 2025 року суд в складі: Томин О. О., Бойчука І. В., Пнівчук О. В. дійшов висновку, що від встановлення дати візиту позивача до дітей не залежить правильність вирішення справи.

Вважає, що судді Бойчук І. В. та Пнівчук О. В. мають сформовану думку щодо його аргументів апеляційної скарги, у зв`язку з чим об`єктивний та неупереджений розгляд його апеляційної скарги за участі суддів Бойчука І.В., Пнівчук О.В. є неможливим.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішує спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч. 2 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Тобто, окрім прямо визначених підстав для відводу, самовідводу судді, передбачених у статтях 36, 37 і 38 ЦПК України, відвід судді може бути заявлений й з інших підстав (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України). У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23).

У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що наявність безсторонності згідно пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості, зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше.

Сумніви у неупередженості повинні ґрунтуватися на фактичних обставинах, а не припущеннях. Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про неупередженість зазначених суддів.

Заявником у заяві про відвід не зазначені та не доведені будь-які обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості суддів Бойчука І.В., Пнівчук О.В. у розгляді даної цивільної справи.

Передбачених ст. 36, ст. 37 ЦПК України підстав, за яких судді Барков В.М. та Девляшевський В.А. не можуть розглядати цю справу і підлягають відводу, не встановлено.

Згідно ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Аргументи, якими Сеньків В.М. обґрунтовує свою заяву про відвід суддям Бойчуку І.В.. ОСОБА_5 не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності суддів, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цих суддів.

З огляду на вищенаведене у задоволенні заяви про відвід слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 260 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Бойчука І. В., Пнівчук О.В. у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2025 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя: В.М. Луганська