Провадження 2/127/6338/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.11.2021 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № . 07.10.2016 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них і сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. 26.06.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № НІ/11/20-Ф, у відповідності до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а останнє зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу № НІ/11/20-Ф від 26.06.2024 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № від 25.11.2021 на суму 30 640, 33 гривень, з яких: 18 157, 71 гривень заборгованість по тілу кредиту; 2 519, 77 гривень заборгованість по відсотках; 9 962, 85 гривень заборгованість по комісії. Всупереч умовам договору відповідачка не виконала свого зобов`язання, заборгованість не погасила. З моменту отримання права вимоги до відповідачки позивачем нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалось.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про стягнення з відповідачки на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором № від 25.11.2021 в сумі 30 640, 33 гривень. Також, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати.

Ухвалою суду від 15.01.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із ухвалою суду від 15.01.2025 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, направлені відповідачці неодноразово за адресою її місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с.44-45, 51-52) Суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, адвокат відповідачки 03.04.2025 ознайомилась із матеріалами справи і отримала копію позовної заяви із доданими до неї документами та ухвалу суду від 15.01.2025. (а.с. 104зв.)

Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідачка була належним чином повідомленою про розгляд справи. Також, враховуючи положення п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 15.01.2025 вважається врученою відповідачці.

У строк, визначений судом ухвалою суду від 15.01.2025, від відповідачки відзив на позов не надійшов.

Ухвалою суду від 12.03.2025 у АТ «Таскомбанк», ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» докази по справі.

На виконання вимог вищевказаного судового рішення від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 24.03.2025 і 16.04.2025 та АТ «Таскомбанк» 27.03.2025 надішли витребувані судом докази.

Ухвалою суду від 03.04.2025 ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» було продовжено процесуальний строк, встановлений судом для подання витребуваних ухвалою суду від 12.03.2025 доказів.

З матеріалів справи вбачається, що вищевказані судові рішення повернулися на адресу суду із відмітками «за закінченням терміну зберігання». Таким чином, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» не вважається таким, що отримало зазначені судові рішення. Відповідно, ухвала суду від 12.03.2025 ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень». У зв`язку із чим, судом 23.04.2025 було постановлено ухвалу про витребування доказів у АТ «Таскомбанк».

На виконання вимог ухвали суду від 23.04.2025 від АТ «Таскомбанк» 01.05.2025 надішли витребувані судом докази.

Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою та на виконання вимог судових рішень, зокрема АТ «Таскомбанк», чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

25.11.2021 ОСОБА_2 подала заяву-анкету на отримання послуг в ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень». (а.с. 6)

Відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з умовами Внутрішніх правил надання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», які розміщені на веб-сайті www.kreditmarket.ua (п. 8 заяви-анкети).

Того ж дня, 25.11.2021, відповідачка була ознайомлена із паспортом кредиту. (а.с. 5-5зв.)

Так, 25.11.2021 між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» зобов`язалось надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 19 709, 00 гривень строком на 24 місяці. (а.с. 4-4зв.)

Згідно із п. 1.3. вищевказаного договору відповідачка зобов`язалась сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати його повернення на умовах передбачених цим договором.

Усі інші умови кредитного договору зазначені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» в редакції від 30.08.2021, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення цього договору та до яких позичальник приєднується підписавши цей договір (п. 3.3. кредитного договору).

У відповідності до п. 1.4. кредитного договору № від 25.11.2021, підписавши цей договір позичальник доручив кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту: 15 000, 00 гривень - переказ на поточний рахунок ОСОБА_2 ; 1 200, 00 гривень оплата страхового платежу за договором страхування № -ЛО; 600, 00 гривень оплата страхового платежу за договором страхування № -ТС; 1 800, 00 гривень оплата страхового платежу за договором страхування № -С; 650, 00 гривень оплата страхового платежу; 459, 00 гривень оплата за електронний ключ доступу до додатку.

17.12.2021 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір факторингу № 171221, у відповідності до якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передало (відступило) АТ «Таскомбанк» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_2 за кредитним договором № від 25.11.2021. (а.с. 154-176)

Так, згідно із п. 2.3. вищевказаного договору факторингу, підписання сторонами та скріплення їх печатками Акту прийому-передачі Реєстру Прав Вимог підтверджує факт переходу від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» до АТ «Таскомбанк» прав вимоги заборгованості.

17.12.2021 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» було складено вищевказаний акт. (а.с. 169)

З витягу із Реєстру Прав Вимог вбачається відступлення ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» АТ «Таскомбанк» права вимоги до боржника за кредитним договором № від 25.11.2021 ОСОБА_2 (а.с. 176)

На виконання умов вищевказаного договору факторингу АТ «Таскомбанк» 17.12.2021 було сплачено ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» суму фінансування в повному обсязі, що підтверджується відповідним платіжним документом. (а.с. 177)

Наданий позивачем разом із позовом договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 не приймається судом до уваги, адже є неналежним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України, що підтверджується повідомленням АТ «Таскомбанк» на виконання вимог ухвали суду від 23.04.2025. (а.с. 12-13зв., 151-176)

26.06.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № НІ/11/20-Ф, у відповідності до якого АТ «Таскомбанк» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_2 за кредитним договором № від 25.11.2021. (а.с. 16-17, 58-68)

Так, згідно із п. 2.3. вищевказаного договору факторингу, підписання сторонами та скріплення їх печатками Акту прийому-передачі Реєстру Прав Вимог підтверджує факт переходу від АТ «Таскомбанк» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги заборгованості.

26.06.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було складено вищевказаний акт. (а.с. 16)

З витягу із Реєстру Прав Вимог вбачається відступлення АТ «Таскомбанк» ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржника за кредитним договором № від 25.11.2021 ОСОБА_2 (а.с. 17)

На виконання умов вищевказаного договору факторингу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 26.06.2024 було сплачено АТ «Таскомбанк» суму фінансування в повному обсязі, що підтверджується відповідним платіжним документом. (а.с. 69)

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Доказів того, що вищевказані договори відступлення прав вимоги та факторингу визнані недійсними, суду не надано.

Судом прийнято до уваги, що у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Таким чином, після підписання відповідних Реєстрів прав вимог за вищевказаними договорами, відбулось одиничне, тобто сингулярне правонаступництво. З цього часу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стало новим кредитором відповідачки за кредитним договором № від 25.11.2021.

Позивач вважає, що відповідачкою порушено умови кредитного договору № від 25.11.2021, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1047 і ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд дійшов висновку, що при укладенні кредитного договору № від 25.11.2021, його сторонами було погоджено усі істотні умови цього договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, пред`являючи вимоги про повернення кредиту, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками та комісією.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Саме на суд покладено обов`язок під час ухваленні рішення вирішити, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України).

Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього з боку сторони відповідача.

Як вбачається із розрахунку заборгованості здійсненого АТ «Таскомбанк» за кредитним договором № від 25.11.2021, станом на 26.06.2024 (на дату відступлення прав вимоги) заборгованість становить 30 640, 33 гривень, з яких: 18 157, 71 гривень заборгованість по тілу кредиту; 2 519, 77 гривень заборгованість по відсотках; 9 962, 85 гривень заборгованість за щомісячними процентами. (а.с. 115-117)

Вищевказане узгоджується із випискою по особовому рахунку відповідачки. (а.с. 71-97зв. (118-144зв.))

Як вбачається із здійсненого позивачем розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором, її розмір станом на 30.11.2024 становить 30 640, 33 гривень, з яких: 18 157, 71 гривень заборгованість по тілу кредиту; 2 519, 77 гривень заборгованість по відсотках; 9 962, 85 гривень заборгованість по комісії. (а.с. 11)

Здійснений позивачем розрахунок заборгованості станом на 30.11.2024 лише констатує суми заборгованості, визначені первісним кредитором, і вказує на відсутність будь-яких нарахувань з моменту укладення договору факторингу позивачем.

З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення розрахунків заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому відповідачка могла б викласти свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими вона не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, не скористалась. Відповідачкою не оспорювався факт отримання нею кредитних коштів, а також розмір заборгованості, визначений позивачем. При цьому, судом враховується стандарт доказування «більшої вірогідності».

Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про підтвердження факту отримання відповідачкою кредиту за договором № від 25.11.2021 в сумі 19 709, 00 гривень.

Відповідачкою не спростовано факт отримання нею кредитних коштів за вищевказаним договором, а також розмір заборгованості, визначений позивачем за тілом кредиту.

Як вбачається із розрахунку заборгованості здійсненого АТ «Таскомбанк» та виписки по особовому рахунку, відповідачкою в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту було сплачено 1 551, 29 гривень: 05.01.2022 759, 00 гривень; 01.02.2022 792, 29 гривень.

Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту по договору № від 25.11.2021 в сумі 18 157, 71 гривень (19 709, 00 гривень - 1 551, 29 гривень).

Також позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 2 519, 77 гривень.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом перевірено здійснені, зокрема первісним кредитором, розрахунки заборгованості по відсотках і встановлено наступне.

Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами кредитного договору № від 25.11.2021, і порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

За умовами вищевказаного кредитного договору відповідачка зобов`язалась здійснювати повернення кредиту відповідно до графіку платежів, визначеному у п. 1.3. цього договору, зокрема шляхом сплати щомісячних та річних процентів за користування кредитом.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, здійсненого АТ «Таскомбанк», враховуючи при цьому те, що розрахунок заборгованості здійснений позивачем лише констатує суми заборгованості, визначені цим кредитором, і вказує на відсутність будь-яких нарахувань з моменту укладення договору факторингу позивачем, АТ «Таскомбанк» здійснено нарахування відсотків за користування кредитом (п. 1.1. договору): «річних процентів» в розмірі 9, 99 % за період з 17.12.2021 до 30.06.2023, а також «щомісячних процентів» в розмірі 2, 99 % за період з 26.11.2021 до 03.07.2023, хоча сторони кредитного договору погодили строк кредитування 24 місяці, визначивши останній строк повернення кредиту 01.12.2023. Тому, враховуючи наведене, суд, визначаючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки за відсотками, враховує принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Так, у відповідності до умов кредитного договору № від 25.11.2021 відсотки за користування кредитними коштами - «річні проценти» за період визначений позивачем до 30.06.2023 становлять:

- з 26.11.2021 (25.11.2021 пільговий період) до 04.01.2022:

19 709, 00 гривень х 9, 99 % /360 х 40 днів = 218, 77 гривень;

- з 05.01.2022 до 31.01.2022:

18 950, 00 гривень х 9, 99 % /360 х 27 днів = 141, 98 гривень;

- з 01.02.2022 до 30.06.2022:

18 157, 71 гривень х 9, 99 % /360 х 515 днів = 2 594, 96 гривень,

що разом становить 2 955, 71 гривень.

Як вбачається із розрахунку заборгованості здійсненого АТ «Таскомбанк» та виписки по особовому рахунку, відповідачкою в рахунок погашення заборгованості по «річних процентах» було сплачено 384, 61 гривень: 05.01.2022 219, 70 гривень; 01.02.2022 137, 41 гривень; 02.03.2022 27, 50 гривень. Отже, виходячи з наведеного розрахунку, заборгованість відповідачки за «річними процентами» за період з 26.11.2021 до 30.06.2023 становить 2 571, 10 гривень (2 955, 71 гривень 384, 61 гривень).

Судом встановлено, що розрахунок заборгованості, здійснений АТ «Таскомбанк» в частині нарахування «річних процентів», є необґрунтованим.

Таким чином, з відповідачки на користь позивача, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитом («річними процентами») по договору № від 25.11.2021 в сумі 2 519, 77 гривень.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість по комісії в сумі 9 962, 85 гривень.

Судом встановлено, що умовами кредитного договору № від 25.11.2021 не передбачено сплату будь-якої комісії. Натомість передбачено, як зазначено вище, сплату «щомісячних процентів» за користування кредитними коштами в розмірі 2, 99 % від суми кредиту, які, як вбачається із розрахунку заборгованості, здійсненого АТ «Таскомбанк», і були нараховані останнім за період з 26.11.2021 до 03.07.2023 в сумі 9 962, 85 гривень.

Суд зауважує, що комісія це плата за послуги, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо, а проценти за договором це плата за користування кредитними коштами.

Отже, правова природа комісії і процентів за договором є різною.

Таким чином, із змісту позовних вимог вбачається, що сума заборгованості за «щомісячними процентами» за користування кредитними коштами, визначена позивачем як заборгованість по комісії, відповідно заборгованість за «щомісячними процентами» не є предметом спору, а тому не досліджується судом.

Судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 1 ст. 20 ЦК України особа право на захист здійснює на свій розсуд. Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідачки заборгованості за комісією за договором № від 25.11.2021 в сумі 9 962, 85 гривень, задоволенню не підлягають.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом та на виконання вимог судових рішень, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалах від 15.01.2025 і від 12.03.2025 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідачки заборгованості за кредитним договором № від 25.11.2021 в сумі 20 677, 48 гривень, з яких: 18 157, 71 гривень заборгованість за тілом кредиту; 2 519, 77 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами («річними процентами»).

У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за комісією в сумі 9 962, 85 гривень, слід відмовити, оскільки такі вимоги, враховуючи вищевикладене, є необґрунтованими.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 3 028, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 10.12.2024. (а.с. 31)

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 043, 30 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (67, 48 %). Решту судового збору в сумі 984, 70 гривень слід залишити за позивачем.

До ухвалення рішення у справі ні позивач, ні відповідачка не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України).

Отже, доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано.

Враховуючи вищенаведене та керуючись Конституцією України, ч. 1 ст. 1, п. 3 і п. 6 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 12, 15, 16, 204, 207, 509, 510, 512-519, 525, 526, 527, 530, 549, 551, 610-612, 625-629, 633, 634, 638, 639, 1046, ч. 1 ст. 1048, ст. 1049, ч. 1 і ч. 2 ст. 1050, ч. 1 і ч. 2 ст. 1054, ч. 1 ст. 1055, ст.ст. 10561, 1077-1082 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № від 25.11.2021 в сумі 20 677, 48 гривень, з яких: 18 157, 71 гривень заборгованість за тілом кредиту; 2 519, 77 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами («річними процентами»).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в сумі 2 043, 30 гривень.

Судовий збір в сумі 984, 70 гривень залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 .

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»: ; місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30.

Рішення суду складено 14.05.2025.

Суддя