РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

13 травня 2025 року місто Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Микитина В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Корнути Т.Б.,

сторони у справі:

позивачка ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

зміст позовних вимог про стягнення аліментів на дитину;

розглянувши дану цивільну справу у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення суду, що по вул. Д. Галицького, 8, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, за відсутності усіх учасників, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій сторін у справі.

Позивачка ОСОБА_1 04.03.2025 року через канцелярію подала у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, що була зареєстрована у діловодстві за вх. № 1620, в якій просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліментів на їх малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 25 000 грн., починаючи стягнення з дати подання цієї позовної заяви до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Водночас, ставить питання про стягнення судових витрат з відповідача ОСОБА_2 на її користь.

Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що між громадянкою України ОСОБА_1 і громадянином Румунії ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований 05.06.2019 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис про шлюб № 1266. Від шлюбу у сторін у справі народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 .. На даний час у Сколівський районний суд Львівської області позивачкою ОСОБА_1 подано позов до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позивачка ОСОБА_1 не має можливості належним чином утримувати їх з відповідачем ОСОБА_2 спільну дитину, оскільки затрачає значні кошти на утримання житла, харчування, інші побутові потреби, внаслідок чого дитина не має можливості бути належно забезпеченою. Батько дитини відповідач ОСОБА_2 не надає жодної допомоги на її утримання, ба більше дитиною зовсім не цікавиться. Угоди між сторонами цієї справи про добровільну сплату аліментів на утримання дитини не досягнуто, на контакт відповідач ОСОБА_2 не йде, він проживає окремо, в добровільному порядку своїй дитині не надає матеріальної допомоги, котра вкрай необхідна для її повноцінного розвитку, у зв`язку з чим позивачка ОСОБА_1 просить на підставі статей 150, 180-184, 191 СК України свій позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до нього про стягнення аліментів на дитину не подав, свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її відповідними доказами не навів.

Заяви та клопотання учасників справи.

Позивачка ОСОБА_1 03.04.2025 року через канцелярію подала у Сколівський районний суд Львівської області заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 2362, в якій просила проводити розгляд цієї справи по суті за її відсутності, проти заочного розгляду цієї справи та ухвалення у ній заочного рішення не заперечувала.

Будь-яких інших заяв та/чи клопотань від сторін цієї справи до Сколівського районного суду Львівської області не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Оскільки відповідачем у позовній заяві вказаний фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог частин 6, 7 ст. 187 ЦПК України, 06.03.2025 року вжито заходів для звернення до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи відповідача ОСОБА_4 ..

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 11.03.2025 року, після отримання у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання/перебування відповідача ОСОБА_2 , вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 15.04.2025 року, 11:00 год.. При цьому відповідача ОСОБА_2 , в силу відсутності відомостей про його фактичне місце проживання/перебування на території України, ухвалено повідомити про її розгляд також шляхом розміщення відповідного оголошення на вебпорталі судової влади України.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 15.04.2025 року судовий розгляд цієї справи відкладено на підставі пункту 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Нове судове засідання у справі призначено на 12.04.2025 року о 12:00 год. у залі судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область. При цьому відповідача ОСОБА_2 , в силу відсутності відомостей про його фактичне місце проживання/перебування на території України, ухвалено повідомити про її розгляд також шляхом розміщення відповідного оголошення на вебпорталі судової влади України. Одночасно задоволено заяву позивачки ОСОБА_1 про розгляд цієї справи по суті за її відсутності.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 13.05.2025 року вирішено проводити заочний розгляд цієї справи та ухвалення у ній заочного рішення на підставі статей 280-282 ЦПК України.

Сторони у справі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження, проте у таке судове засідання не з`явилися.

Суд, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання обох сторін у справі, вважав за доцільне та можливе здійснювати заочний судовий розгляд цієї справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання сторін у справі були вирішені судом у встановленому чинним ЦПК України порядку.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Своєю чергою, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм процесуального законодавства, суд, перевіряючи за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру порушення прав позивачки ОСОБА_1 й причетність до такого порушення її прав відповідача ОСОБА_2 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що громадянин Румунії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували в Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 05.06.2019 року шлюб, про що складено актовий запис № 1266, та 05.06.2019 року видано свідоцтво про шлюб на бланку серії НОМЕР_1 (копія міститься у справі, а. с. 5).

Згідно свідоцтва про народження на бланку серії НОМЕР_2 , виданого Сколівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 07.12.2019 року (копія міститься у справі, а. с. 6), у сторін у справі ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дочка ОСОБА_3 , про що складено відповідний актовий запис № 1.

Дочка сторін у справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України», в якій визначено, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Відповідно до довідки Славської селищної ради Стрийського району Львівської області від 08.05.2024 року за № 589 (копія міститься у справі, а. с. 7), малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із своєю матір`ю позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , і перебуває на її утриманні. Те ж стверджується долученими до позовної заяви Витягами з реєстру територіальної громади № 2024/010682811 від 05.09.2024 року та № 2024/010683477 від 05.09.2024 року (копії містяться у справі, а. с. 8, 9).

Релевантні норми, джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення.

Встановлені судом сімейні правовідносини з іноземним елементом щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо стягнення аліментів, визначених за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (надалі СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Конвенцією про права дитини 1989 року, котрі є частинами національного законодавства України, а також Законами України «Про охорону дитинства», «Про міжнародне приватне право», «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

За змістом пункту 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право», іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, якщо хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини 1989 року, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття; малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років; неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини 1989 року встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, - якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в України

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

За змістом статей 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

В силу ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років 2 563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років 3 196 гривень; працездатних осіб 3 028 гривень.

Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позову за результатами розгляду цієї справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у справі є ОСОБА_2 , який є громадянином Румунії, тобто іноземець у розумінні ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, між Україною та Румунією діє Конвенція про стягнення аліментів за кордоном, укладена 20.06.1956 року, та у 2006 році її ратифікувала Україна. Ця конвенція спрощує процес стягнення аліментів з однієї країни в іншу. Проте, суд не застосовує ці положення міжнародного законодавства, оскільки відповідно до позиції позивачки ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 продовжує проживати на території України, а останнє їй відоме місце проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , саме тому суд при відкритті провадження у справі в силу відсутності відомостей про фактичне місце проживання/перебування, повідомляв відповідача ОСОБА_5 про її розгляд також шляхом розміщення відповідного оголошення на вебпорталі судової влади України, та не застосовував положення міжнародного законодавства щодо виконання договірною стороною доручення про вручення судових документів відповідачу ОСОБА_2 компетентними органами Румунії у визначеному порядку.

Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є малолітньою, то на зазначеного відповідача покладений обов`язок утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що настане ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Будь-які докази на підтвердження незадовільного стану здоров`я відповідача ОСОБА_2 чи наявності в нього на утриманні інших малолітніх, неповнолітніх дітей, або ж непрацездатних членів сім`ї, у матеріалах цієї справи відсутні.

Судом не здобуто також доказів з приводу наявності у сторін у справі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, або ж придбання ними нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.

Вирішуючи цей спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи матеріальне становище сторін, та те, що у матеріалах цієї справи належних й допустимих доказів на підтвердження низького матеріального становища відповідача ОСОБА_2 , або ж незадовільного стану його здоров`я чи непрацездатності, враховуючи також те, що дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує матеріальної допомоги, з врахуванням принципу законності, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 повинен брати участь в утриманні цієї дочки до досягнення нею повноліття, а, відтак, з відповідача ОСОБА_2 слід стягувати аліменти на цю дочку у твердій грошовій сумі, як про це просить позивачка ОСОБА_1 , - у розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи з 04.03.2025 року, і до досягнення нею повноліття. На переконання суду, такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім, виходячи із встановлених судом фактичних обставин справи з урахуванням положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».

Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що у відповідності до приписів статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру (про стягнення аліментів на малолітню дитину) на пункту 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та підставі ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь держави з відповідача ОСОБА_2 , пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-275, 279, 281-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошові сумі в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. щомісячно, починаючи стягнення з 04.03.2025 року, і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір за пред`явлення ОСОБА_1 до нього позовної вимоги про стягнення аліментів на дитину, у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп..

Порядок виконання рішення суду.

Допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів на дитину, у межах суми платежу за один місяць.

Розмір аліментів, визначений судом у даному рішенні у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Відсутність у виконавчому документі, у розумінні ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача (боржника) та його паспортні дані, згідно постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі за єдиним унікальним номером 471/283/17-ц та номером провадження 61-331св18, не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання (відмови у відкритті виконавчого провадження).

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги на таке рішення, якщо заяву про перегляд заочного рішення чи апеляційну скаргу не було подано.

Позивачка ОСОБА_1 має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому чинним ЦПК України, тобто шляхом подання безпосередньо до Львівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача ОСОБА_2 , яка подається безпосередньо до Сколівського районного суду Львівської області. Своєю чергою, апеляційна скарга на заочне рішення суду подається ним безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем ОСОБА_2 протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Відповідач ОСОБА_2 , якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому складеного повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування сторін у справі.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, РНОКПП: НОМЕР_3 ; зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; адреса електронної пошти: відсутня; електронний кабінет: відсутній.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; громадянин Румунії, РНОКПП: не зазначений; останнє відоме місце проживання на території України: АДРЕСА_2 ; адреса електронної пошти: відсутня; електронний кабінет: відсутній.

Повне заочне рішення суду складено: 13 травня 2025 року.

Суддя Володимир МИКИТИН