УХВАЛА

09 травня 2025 року

м. Київ

справа № 127/2040/25

провадження № 61-5344ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Зубанем Олександром Олександровичем, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2025 року

та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 15 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Органу опіки

та піклування в особі Гніванської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом

до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог

на предмет спору, Органу опіки та піклування в особі Гніванської міської ради,

про визначення місця проживання дитини.

У підготовчому судовому засіданні представником відповідача було заявлено клопотання про об`єднання в одне провадження з первісним позовом зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2025 року

у задоволенні клопотання представника відповідача про об`єднання в одне провадження з первісним позовом зустрічної позовної заяви ОСОБА_1

до ОСОБА_2 про визначення способу участі батька у вихованні дитини відмовлено.

Роз`яснено відповідачу, що відмова у прийнятті до спільного розгляду зустрічного позову не позбавляє відповідача можливості звернутись до суду з окремим позовом.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Зубань О. О.,

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня

2025 року повернуто особі, яка її подала.

У квітні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Зубанем О. О., на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області

від 26 березня 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 15 квітня

2025 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Щодо касаційного оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2025 року

Однією з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;

2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;

3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2025 року

у апеляційному порядку по суті не переглядалася, що виключає можливість її перегляду в касаційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи наведене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у частині оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2025 року слід відмовити.

Щодо касаційного оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду від 15 квітня 2025 року

Будь-яка ухвала суду може бути переглянута в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду.

За змістом частини другої статті 352 ЦПК ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

У частині першій статті 353 ЦПК передбачений перелік ухвал суду першої інстанції, які можна оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Такий перелік ухвал є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (пункт 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК).

У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження № 14-190цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила: «Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі (зокрема, права на апеляційне оскарження ухвал про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі), до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК».

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже неодноразово звертала увагу на те, що тлумачення та застосування положень статті 353 ЦПК має відбуватися із урахуванням можливості/неможливості поновити свої права особою, яка подає апеляційну скаргу, в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду. При цьому будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку окремо або разом з рішенням суду (див: постанови Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 2-41/2006 (провадження № 61-12703сво21) та у справі № 520/14132/18 (провадження № 61-13531сво21)).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги відповідача з огляду на те, що ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про об`єднання справ в одне провадження не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення.

Оскільки оскаржувана ухвала апеляційного суду ґрунтується на вимогах законодавства та є мотивованою, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів касаційної скарги.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на зміст оскаржуваного судового рішення та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись пунктом 2 частини першої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Зубанем Олександром Олександровичем, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області

від 26 березня 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 15 квітня

2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Органу опіки та піклування в особі Гніванської міської ради, про визначення місця проживання дитини відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник