ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 травня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7191/24

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/798/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про стягнення недоодержаної пенсії (суддя Логвіна Т.В.), ухвалене у м. Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про стягнення коштів у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає про те, що вона є спадкоємцем за законом майна після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . До складу спадщини входять: недоотримана сума 17113.52 грн, яка нарахована згідно постанови Ріпкинського районного суду від 7 червня 2011 року (справа № 2518/2-а-7203/2011) та суми 186.70 грн, яка нарахована згідно постанови Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16.12.2011 року по справі № 2518/2-а-15842/11, а також заборгованість, яка нарахована згідно постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року (справа № 620/4051/21) за період з 17 липня 2018 року по 31 липня 2021 року становить 133 356,77 грн. На зазначене вище майно позивачка 06.12.2024 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом і 26 березня 2024 року звернулася до відповідача з вимогою виплатити зазначені суми, однак отримала відмову у виплаті, оскільки судові рішення право вимоги за якими успадкувала позивачка та які набрали чинності, стосуються лише особи, відносно якої вони ухвалені, а тому згідно зазначених рішень не можуть бути зроблені дії відносно інших осіб. ОСОБА_1 вимушена звернутись до суду, оскільки відмова відповідача у виплаті успадкованих позивачкою коштів унеможливлює в інший спосіб захистити свої права.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено: стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 , грошові кошти у вигляді недоотриманої за життя ОСОБА_2 пенсії, у розмірі 150 656,99 грн; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2541,20 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що на виконання судових рішень по справах 2518/2-а-7203/2011, №2518/2-а-15842/11, та 620/4051/21, розглянутих в порядку адміністративного судочинства, батьку позивачки - ОСОБА_2 , були нараховані грошові кошти (доплати), які не були йому виплачені. Ці кошти успадкувала позивачка, а отже, вона має законне право вимагати їх стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 грошових коштів у вигляді недоотриманої за життя ОСОБА_2 пенсії у розмірі 17 113,52 грн, нарахованої за постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2011 року у справі №2518/2-а-7203/2011, та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2024 року до Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області надійшов виконавчий лист про стягнення на користь ОСОБА_1 150 656,99 грн, зокрема 17 113,52 грн, нарахованих за постановою Ріпкинського районного суду від 07 червня 2011 року. Однак ці кошти були вже виплачені Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області її батьку - ОСОБА_2 , що підтверджується випискою від 12 березня 2018 року та інформацією з АРМ Реєстр судових рішень АС «Є-казна» WEB. Після виплати 02 квітня 2019 року постанова була повернута до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з відміткою про виконання. Стягнення коштів за рішенням, яке було вже виконане призведе до подвійної виплати за постановою від 07 червня 2011 року у справі №2518/2-а-7203/2011.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині стягнення 17 113,52 грн, нарахованих за постановою Ріпкинського районного суду від 7 червня 2011 року (справа № 2518/2-а-7203/2011), апеляційний суд переглядає справу в цій частині. Стягнення коштів в іншій частині - 133 543,47 грн, нарахованих за постановою Ріпкинського районного суду від 16 грудня 2011 року (справа № 2518/2-а-15842/11) та за рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року (справа № 620/4051/21), апеляційним судом не переглядається.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону в оскаржуваній частині судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Таким чином, у контексті спірних правовідносин, які виникли у цій справі, колегія суддів зазначає, що особливість пенсійних (публічно-правових) відносин у сфері соціального захисту між конкретною особою та Пенсійним фондом України полягає в тому, що вони нерозривно пов`язані з особою пенсіонера, а відтак після смерті цієї особи зобов`язання Пенсійного фонду України, за загальним правилом, не можуть бути об`єктом спадкування та виплат на майбутнє його спадкоємцям.

Сума пенсії, яка не була одержана за життя пенсіонера охоплює собою всю суму заборгованості Пенсійного фонду України, у тому числі, кошти, які нараховані на виконання рішення суду, але невиплачені.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц Велика Палата Верховного Суду встановила, що «у грудні 2016 року фізична особа звернулася до суду з позовом до органу пенсійного фонду про стягнення суми неотриманих спадкодавцем пенсійних виплат. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 31 січня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з органу пенсійного фонду на користь позивача неодержані її чоловіком за життя кошти, а саме: підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, передбачене статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену статтею 51 цього Закону, за період із 04 лютого по 31 липня 2014 року в загальній сумі 14 979,52 грн. У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга органу пенсійного фонду, в якій останній, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати. Касаційну скаргу мотивовано тим, що спір повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства, оскільки спір виник щодо оскарження дій відповідача, який є суб`єктом владних повноважень. Велика Палата Верховного Суду, проаналізувавши правовідносини, що виникли у цій справі, дійшла висновку, що вказаний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки у цій справі предметом позову є майнова вимога позивача, що стосується визнання за нею право власності на майно - грошові кошти, які належали до виплати її померлому чоловіку».

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 квітня 2019 року у справі № 808/1346/18. Суд у цій справі виходив з того, що на дату смерті батька позивачки судові рішення про здійснення перерахунку його пенсії відповідачем виконані не були. Вказане стало підставою для звернення до адміністративного суду з позовом до органу пенсійного фонду про визнання бездіяльності відповідача протиправною і зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до постанов Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 4 серпня 2009 року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2010 року. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду вказала, що спори предметом яких є майнова вимога позивача щодо визнання, зокрема, в порядку спадкування, права власності на грошові кошти, мають приватноправовий характер і підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

По справі встановлено, що постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково: визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області щодо обрахування розмірів та виплати у занижених розмірах доплати до пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_2 за період з 17 вересня 2010 р. по 7 червня 2011 р. протиправними; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 за період з 17 вересня 2010 р. по 7 червня 2011 р.: - доплату до пенсії відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 2 мінімальних заробітних плат, який визначається виходячи із ст.. 53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», ст. 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік`й ст. 2 Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати», з обов`язковим урахуванням фактично виплачених коштів; - додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, який визначається виходячи із ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та встановлюється у розмірах прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначених ст. 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», й ст.. 1 Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати», з обов`язковим урахуванням фактично виплачених коштів; в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області щодо продовження виплати пенсії у відповідному розмірі відмовлено (а.с.85 зворот 87).

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 грудня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково: визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області щодо обрахування розмірів та виплати у занижених розмірах підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ОСОБА_2 , за період з 20 січня 2011 року по 22 липня 2011 року протиправними; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області здійснити перерахунок та забезпечити виплату пенсії ОСОБА_2 , як дитині війни, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням її підвищення на 30 % мінімальної пенсії за віком, передбаченої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», за період з 20 січня 2011року по 22 липня 2011 року включно, з урахуванням фактично виплачених коштів; в задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не нарахування та невиплати з 17.07.2018 підвищення до пенсії ОСОБА_2 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 17.07.2018 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_2 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік); в решті позову відмовлено.

На підставі зазначеного рішення від 17 травня 2021 року ОСОБА_2 видано виконавчий лист № 620/4051/21 від 15 липня 2021 року, який він пред`явив до примусового виконання 07 жовтня 2021 року у Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а.с.23).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 27). Після його смерті відкрилася спадщина.

08 березня 2023 року в Чернігівській районній державній нотаріальній конторі було відкрито спадкову справу №88/2023 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця є його донька - ОСОБА_1 , позивачка у справі (а.с. 14, 15, 25).

19 грудня 2023 року, на запит Чернігівської районної державної нотаріальної контори, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило, що недоотриманої пенсії на ім`я ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , немає. Водночас в управлінні обліковується заборгованість у загальному розмірі 150 656,99 грн, зокрема: 17 113,52 грн, нараховані за постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2011 року; 186,70 грн, нараховані за постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 грудня 2011 року; 133 356,77 грн, нараховані за постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року. Виплата доплат, призначених за рішенням суду, управлінням не проводиться, а здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440. Для виплати зазначених коштів необхідно в судовому рішенні змінити стягувача.

06 лютого 2024 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , відповідно до якого, спадщина складається з недоотриманої суми 17 113,52 грн, нарахованої згідно з постановою Ріпкинського районного суду від 7 червня 2011 року (справа № 2518/2-а-7203/2011), та суми 186,70 грн, нарахованої за постановою цього ж суду від 16 грудня 2011 року (справа № 2518/2-а-15842/11), що підтверджується довідкою № 2500-0401-8/82163 від 7 грудня 2023 року. Загальна вартість спадкового майна становить 17 300,22 грн. Окрім цього, заборгованість за рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року (справа № 620/4051/21) за період з 17 липня 2018 року по 31 липня 2021 року становить 133 356,77 грн. ( а.с.26)

26 березня 2024 року позивачка звернулася до відповідача з вимогою виплатити зазначені суми, однак отримала відмову у виплаті, оскільки судові рішення право вимоги за якими успадкувала позивачка та які набрали чинності, стосуються лише особи, відносно якої вони ухвалені, а тому згідно зазначених рішень не можуть бути зроблені дії відносно інших осіб.( а.с.21)

На підставі оскаржуваного рішення від 28 жовтня 2024 року позивачці ОСОБА_1 було видано виконавчий лист від 28 листопада 2024 року, який вона пред`явила до виконання 05 грудня 2024 року до Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області.

При виконанні виконавчого листа від 28 листопада 2024 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області було з`ясовано, що на виконання постанови Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2011 року ОСОБА_2 12 березня 2018 року були перераховані кошти в сумі 17 113,52 грн (а.с. 8990). 02 квітня 2019 року ДКСУ скерувала виконавчі листи та судові рішення з відмітками про їх виконання до ГУ ДКСУ у Чернігівській області для подальшого повернення їх до суду, зокрема й постанову від 07 червня 2011 року (а.с. 90 зворот 91).

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивачки, але у зв`язку з відсутністю наявних доказів щодо виконання всіх судових рішень за якими на користь спадкодавця ОСОБА_2 стягнуті кошти недоотриманої пенсії визначив не вірно суму, яка підлягає до стягнення на користь його спадкоємця ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з доводами ГУ ДКСУ у Чернігівській області про те, що на момент винесення оскаржуваного рішення грошові кошти у сумі 17 113,52 грн вже перераховані і судове рішення від 07 червня 2011 року у справі № 2518/2-а-7203/2011 виконане, заявлені позивачкою вимоги в частині стягнення з ГУ ПФУ в Чернігівській області 17 113,52 грн є безпідставними і задоволенню не підлягають

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, зміну судового рішення першої інстанції в частині визначеного до стягнення розміру недоотриманої пенсії з Головного управлення Пенсійного фону України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 , зменшивши його розмір з 150 656,99 грн до 133 543,47 грн.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивачки задоволено на 88.60 %, то визначений до стягнення в суді першої інстанції розмір судового збору підлягає зміні з 2 541,20 грн до 2 251,50 грн, а судовий збір за розгляд справи апеляційним судом в розмірі 206,09 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ДКСУ.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2024 року в частині визначеного до стягнення розміру недоотриманої пенсії з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 - змінити, зменшивши його розмір з 150656.99 грн до 133543.47 грн та в частині судового збору з 2541.20 грн до 2251.50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ) 206.09 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 15 травня 2025 року.

Головуючий: Судді: