ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3083/25 Справа № 204/8994/19 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Воробйова Олена Олександрівна, Дніпровська міська рада, про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

19.12.2019 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Воробйова Олена Олександрівна, Дніпровська міська рада, про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, в якому позивач просив:

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 04 вересня 2019 року житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , житлове приміщення ІХ (РНОНМ 01), укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Воробйовою О.О., зареєстрований в реєстрі за № 1461.

Застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 967 000 грн. та понесені судові витрати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Воробйова Олена Олександрівна, Дніпровська міська рада, про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 04 вересня 2019 року житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , житлове приміщення ІХ(РНОНМ 01), укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Воробйовою О.О., зареєстрований в реєстрі за №1461.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 967 400,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

02.01.2025 рокувід ОСОБА_2 надійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2024 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що у п.4.2 оспорюваного договору купівлі-продажу зазначено, що Позивач ознайомився зі станом об`єкту, недоліків не виявлено. А тому зміни свого рішення або ставлення, що настали у майбутньому, тобто після укладення правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки на момент укладення правочину.

Суд першої інстанції не перевірив добросовісність набуття майна Відповідачем. ОСОБА_2 , як добросовісний набувач, уклав договір на законних підставах та вважав угоду правомірною.

Добросовісний набувач не може нести відповідальність через порушення третіх особі.

Позивачем не надано доказів підробки документів.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно не залучив до розгляду справи у якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Нерухомість Дніпра 2019», оскільки даним рішенням може вплинути на його права та обов`язки.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що на момент подання позову, позивачем були надані всі необхідні документи, а саме: інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, усі правовстановлюючі документи, відповідь з Дарницького районного суду м. Києва.

21.04.2000 року Дарницьким районним судом м. Києва нібито ухвалене рішення про визнання права власності на ряд об`єктів нерухомого майна в м. Дніпропетровську за ОСОБА_3 , серед яких й нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

28.01.2016 року державний реєстратор здійснює запис про право власності на вказане приміщення за ОСОБА_3 .

Ухвалою Жовтневого районного суду від 15 листопада 2016 року встановлено, що допитаний ОСОБА_3 пояснив, що він не має жодного відношення до зазначеного майна.

Оскільки в подальшому спірне майно перейшло у власність ОСОБА_2 не в порядку виконання судових рішень, то він не є добросовісним набувачем, у якого майно не може бути витребувано.

До відзиву на апеляційну скаргу додана заява та детальний опис робіт про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача за апеляційний розгляд справи у розмірі 25 000 грн.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Представник ОСОБА_2 адвокат Федорчук К.Ю. доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_1 адвокат Куценко О.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Представник Дніпровської міської ради Скосарев І.Д. заявив, що на розсуд суду.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (т.4 а.с.195-200), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

04 вересня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу житлового приміщення, відповідно до якого продавець передає у власність покупця житлове приміщення ІХ, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а покупець приймає у власність зазначене житлове приміщення, сплативши продавцю обумовлену в пункті 2.1. грошову суму за житлове приміщення. Опис об`єкта: у житловому будинку літ. Літ. А-9 на І поверсі житлове приміщення ІХ складається: приміщення І - тамбур, 1 - коридор, 2, 3, 4 - житлове приміщення, 5 - коридор, 6 - комора, 7, 8 - коридор, 9 - душ, 10 - туалет, 11 - кухня, 12 - житлове приміщення. Загальна площа 114,9 кв.м. житлова площа 78,5 кв.м.

Продаж за домовленістю сторін вчиняється за суму 967400,00 грн., яка сплачена покупцем до підписання цього договору банківським переказам в безготівковій формі.

У договорі вказано, що житлове приміщення, що відчужуються належить продавцю на підставі свідоцтва, виданого 12 серпня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кохан Г.Л.

Згідно Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №179732790 від 04.09.2019 року житлове приміщення ІХ, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а, літ. А-9 на І поверсі житлове приміщення ІХ складається: приміщення І - тамбур, 1 - коридор, 2, 3, 4 - житлове приміщення, 5 - коридор, 6 - комора, 7, 8 - коридор, 9 - душ, 10 - туалет, 11 - кухня, 12 - житлове приміщення належить на праві власності ОСОБА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, №189529965 від 20.11.2019 року нежитлове приміщення №40, опис на першому поверсі житлового будинку літ А-9, нежитлове приміщення №40, загальною площею 119,8 кв.м., яке складається із позиції 1-11, а - ганок, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за Територіальною громадою міста Дніпра.

Відповідно до листа КП «Міські активи» ДМР від 24.06.2024 року №763 вбачається, що відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 19.06.2018 року №566 «Про передачу з балансу на баланс об`єктів нерухомого майна» 01 серпня 2022 року Комунальним підприємством «Міські активи» ДМР було зараховано на балансовий облік об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення №40 на першому поверсі житлового будинку літ. А-9, загальною площею 119,8 кв.м., ганок літ. А за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно поверхового плану нежитлове приміщення №40 тотожне з житловим приміщенням №ІХ.

Рішенням Дніпровської міської ради №15/47 від 29.01.2014 року визначено, що об`єкти нерухомого майна згідно з додатком є об`єктом права комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська, зокрема, нежитлове приміщення №40, опис: на першому поверсі житлового будинку літ А-9, нежитлове приміщення №40, загальною площею 119,8 кв.м., яке складається із позиції 1-11, а - ганок, за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із наданої копії рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2000 року по справі №2-1169, зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист права власності - задоволено. Визнано право власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно, зокрема, нежитлове приміщення, загальною площею 117,2 кв.м. по АДРЕСА_3 .

Проте, згідно відповіді Дарницького районного суду м. Києва від 14.11.2019 року №5/872/19 вбачається, що згідно алфавітних показників архіву суду з 1999-2000 року справи де сторонами значиться ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не зареєстровано.

Також, прокурором відділу обласної прокуратури надано клопотання відповідно до якого, повідомлено суд, що досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000163 встановлено, що ОСОБА_3 ніколи не мав права власності на об`єкти нерухомості зазначені у підробленому судовому рішенні Дарницького районного суду міста Києва справа №2-1169. Усі документи у реєстраційні справі на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , включаючи копії паспортів підроблені.

Таким чином, житлове приміщення ІХ, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а, літ. А-9 не існує.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04 вересня 2019 року житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , житлове приміщення ІХ (РНОНМ 01), укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Воробйовою О.О., зареєстрований в реєстрі за №1461 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Та вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів, сплачених за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 04.09.2019 року у розмірі 967400,00 грн., є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З таким висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, у зв`язку з чим законодавець встановив загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що адресою: АДРЕСА_4 , що належить на праві власності Дніпровській громаді в особі Дніпровської міської ради тотожне з житловим приміщенням №ІХ.

Вказане приміщення з власності Дніпровської міської ради ніколи не вибувало.

А тому правочин (Договір купівлі-продажу від 04 вересня 2019 року житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , житлове приміщення ІХ, укладений між сторонами) не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (перехід права власності на майно від продавця, покупцю), а тому є недійсним.

Хоч відповідач ОСОБА_2 і є добросовісним набувачем, але він не є особою, що підпадає під вимоги ч.2 ст.388 ЦК України, тобто добросовісним набувачем, у якого майно не може бути витребуваним.

Відмова суду першої інстанції у залученні до участі у розгляді справи в якості третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість Дніпра 2019» не є порушенням норм процесуального права, оскільки справа не впливає на права та обов`язки Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість Дніпра 2019» та не впливає на висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги також не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

При таких обставинах апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо професійної правничої допомоги.

Згідно з ч. 1-6 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

До відзиву на апеляційну скаргу доданий детальний опис робіт, сума який складає 25 000 грн., які й підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 13.05.2025 року.

Судді: