Номер провадження: 22-ц/813/3011/25
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплачених сум пенсійних витрат, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Свяченої Ю.Б. 15 жовтня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2023 року до суду першої інстанції надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат у розмірі 338990,00 грн.

В обґрунтування позову представник позивача зазначав, що відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 08.10.2010 року ОСОБА_1 призначена пенсія (пенсійна справа №05) відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно особистої заяви ОСОБА_1 від 04.12.2021 року, у зв`язку із переходом на пенсії по лінії Міністерства оборони, виплата пенсії по пенсійні справі №05 була припинена з 01.03.2021 року. Згідно особистої заяви від 16.12.2020 року, по лінії Міністерства оборони ОСОБА_1 була призначена пенсія по інвалідності, як звільненому зі служби військовослужбовцю згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (пенсійна справа №).

08.10.2021 року по пенсійній справі №05 проведено оцифрування електронної пенсійної справи, при переведенні паперової справи в електронну, автоматично з 01.11.2021 року виплата пенсії була поновлена.

З урахуванням вищевикладених фактів, Головним управлінням винесено рішення про прийняття суми переплати пенсії на облік від 10.04.2023 року №1426, та яка станом на даний час відповідачем добровільне не повернута.

В результаті отримання ОСОБА_1 одночасно двох видів пенсій по пенсійним справам №05 (як «цивільний» пенсіонер) та № (як «військовий» пенсіонер) утворилась переплата в сумі 338990,00 грн, про необхідність відшкодування якої були надіслані листи №1500-0504-8/44683 від 13.04.2023 року та №1500-0504-8/48756 від 24.04.2023 року, але до теперішнього часу добровільне відшкодування коштів не здійснюється, погодження або заперечення щодо погашення суми переплати від ОСОБА_1 до Головного управління не надходили.

На підставі викладеного, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача суму надміру виплаченої пенсії у розмірі 338 990,00 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.10.2024 року у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у даному випадку відбулось безпідставне призначення пенсії у більшому розмірі, що призвело до виплати пенсії у більшому розмірі, а відтак, кошти в сумі 338990,00 грн. підлягають безумовному поверненню відповідачем на підставі положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України як такі, що набуті без достатньої правової підстави.

Сторони про розгляд справи на 22.04.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

22.04.2025 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , який перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Одеській області, звернувся із заявою № 2610/8 від 05.02.2021 року до Пенсійного фонду щодо припинення йому виплати трудової пенсії по інвалідності, яку він отримував після призначення в Управлінні Пенсійного Фонду України в Приморському районі міста Одеси, надіслання довідки-атестата про припинення виплати раніше призначеної пенсії до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області, та на підставі ст. 6 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» (№1788-ХІІ), з метою реалізації його права вибору пенсії, просив призначити йому пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (№2262-ХІІ).

З 08.10.2010 року ОСОБА_1 призначена пенсія (пенсійна справа №05) відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно особистої заяви ОСОБА_1 від 04.12.2021 року (вх.№2610/8) в зв`язку з переходом на пенсію по лінії Міністерства оборони, виплата пенсії по пенсійні справі №05 була припинена з 01.03.2021 року. Згідно особистої заяви від 16.12.2020 року по лінії Міністерства оборони ОСОБА_1 була призначена пенсія по інвалідності, як звільненому зі служби військовослужбовцю згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (пенсійна справа №).

08.10.2021 року по пенсійній справі №05 проведено оцифрування електронної пенсійної справи, при переведенні паперової справи в електронну, автоматично з 01.11.2021 року виплата пенсії була поновлена.

Згідно Рішення про прийняття суми переплати пенсії на облік № 1426 від 10 квітня 2023 року (особовий рахунок за № НОМЕР_1 ОСОБА_1 ) сума переплати складає 338990,00 гривень, яка утворилась за період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2023 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, Головне управління посилалось на норму ч. 1 ст. 1212 ЦПК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ч. 2 даної статті положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Згідно ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Згідно ст. 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4.

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.

Згідно із ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058- IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому випадку суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника.

У свою чергу, зловживанням з боку пенсіонера, в розумінні ч. 1 ст.103 Закону № 1788-XII, є зокрема подання документів з явно неправильними відомостями.

Згідно ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Згідно п. 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 року за № 374/7695, повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що зайво сплачені суми пенсії дійсно можуть бути утримані за умови зловживань з боку пенсіонера, зокрема, в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, або подання страхувальником недостовірних даних.

Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі наявності недобросовісності з боку набувача виплати.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже зазначена у ст. 1215 ЦК України пенсія підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Чинне законодавство не визначає такого поняття, як рахункова помилка.

Разом із тим, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про працю» надається роз`яснення визначенню поняття лічильної (рахункової) помилки, під якою розуміється помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що допущена позивачем помилка не може бути віднесена до рахункової помилки (тобто пов`язаної із арифметичними обчисленнями та підрахунками), оскільки помилка має програмний характер і допущена під час автоматичного розрахунку/перерахунку пенсії. А внесення невідповідних даних до програмного забезпечення в частині статі пенсіонера та допущення помилок при формуванні даних розрахунку пенсії не можна вважати рахунковою помилкою.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не надав до суду будь-які докази наявності вини чи зловживань з боку відповідача при отриманні пенсії та до позовної заяви не надано належні та допустимі докази вчинення відповідачем неправомірних дій для отримання незаконно збільшеного розміру пенсії.

Отже, за відсутності рахункової помилки та зловживань з боку відповідача, стягнення надміру виплачених сум пенсії не допускається.

У § 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року, заява № 29979/04, зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Встановивши відсутність двох умов, за наявності яких відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України та ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можливе повернення безпідставно виплаченої пенсії (рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності/зловживання з боку відповідача), суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вказане кореспондується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року в справі № 530/95/17 (провадження № 61-14755св18).

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про те, що у даному випадку відбулась рахункова помилка Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яка була допущена під час проведення призначення пенсії, а відтак, кошти в сумі 338990 грн. підлягають безумовному поверненню відповідачем на підставі положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України як такі, що набуті без достатньої правової підстави, є безпідставними, виходячи з наступного.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язане з обчисленнями помилки неправильне зазначення статі отримувача пенсії, що має місце у цій справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка це результат неправильного застосування правил арифметики, не більше того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 501/2500/15-ц (провадження № 61-4504св18)

Встановивши, що відповідач отримав від позивача спірні грошові кошти у вигляді пенсії, їх виплата проведена позивачем добровільно, без рахункової помилки та без недобросовісності з боку відповідача, суд першої інстанцій обґрунтовано відмовив у задоволенні цього позову, поданого на підставі ст. 1215 ЦК України.

Із урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, колегія суддів доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи апелянта. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2024 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 15 травня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе