Номер провадження 2/754/3458/25
Справа №754/3092/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне виготовлено 15.05.2025)

15 травня 2025 року м. Київ, Деснянський районний суд міста Києва, суддя О. Грегуль, секретар судового засідання І. Вакуленко, справа № 754/3092/25

ОСОБА_1 - позивач

ОСОБА_2 - відповідач

Вимоги позивача: відшкодування шкоди

Матєрова В.П. - адвокат відповідача

ВСТАНОВИВ:

Позивачем подано позов і в якому посилаючись на заподіяння шкоди пошкодження ЕсоFlow позивач просить стягнути з відповідача 111000 грн. у відшкодування вартості ЕсоFlow.

У судовому засіданні сторона позивача (позивач) позов підтримала, а сторона відповідача (адвокат Матєрова В.П.) позов не визнала.

Стороною відповідача подано відзив з прохання відмовити в задоволенні позову.

Стороною відповідача подано відповідь на відзив з проханням задовольнити позов.

Вислухавши позивача, адвоката відповідача, оглянувши матеріали справи № 754/10853/23 (суддя Лісовська О.В.), дослідивши матеріали справи № 754/3092/25 суд у судовому засіданні встановив наступне.

Відповідно до мотивувальної частини рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.10.2023 у справі № 754/10853/23 (суддя Лісовська О.В.) «Судом встановлено, що 11.12.2022 з метою безперебійного забезпечення електроенергією створеного мною салону краси «Бьюті сторі», позивачка придбала зарядну станцію EcoFlow, що підтверджується видатковою накладною № 266028. 15.12.2022 з метою встановлення (підключення до електричної мережі) зарядної станції EcoFlow позивачка уклала договір про надання послуг із ОСОБА_2 .. Згідно з умовами вказаного договору відповідач зобов`язувався надати послуги із встановлення (підключення до електричної мережі) у салоні краси «Бьюті сторі» зарядної станції EcoFlow. Як вбачається з талону-повідомлення єдиного обліку Управління поліції ГУНП в м. Києві № 486776, 15.12.2022 о 15:25 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 15.12.2022 о 15:24 за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, 60 в салоні краси «Бьюті сторі», приблизно 30 хв. тому електрики намагалися підключити екофло і в результаті спалили його, вартість екофло 111000 грн.. Згідно гарантійного талону № 267125 від 03.01.2023 вартість відновлення роботи зарядної станції EcoFlow складає 13500 грн.».

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.10.2023 у справі № 754/10853/23 (суддя Лісовська О.В.) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 13500 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 1500 грн. у відшкодування моральної шкоди.

При розгляді справи № 754/3092/25 позивачка у судовому засіданні на питання суду повідомила, що ОСОБА_2 виконав та сплатив кошти за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.10.2023 у справі № 754/10853/23 (суддя Лісовська О.В.)

У справі № 754/3092/25 позивачка свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що після проведення ремонту ЕсоFlow у сервісному центрі вона забрала ЕсоFlow із сервісного центру однак після ремонту станція ЕсоFlow не витримує навантаження, а тому, позивачка вважає, що ОСОБА_2 (відповідач) має повністю відшкодувати їй вартість придбаного нею приладу ЕсоFlow.

Згідно ст. 1166 ЦК України, 1. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 2. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 3. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. 4. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, 1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 2. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 4. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

ЄСПЛ підкреслив, що право на доступ до суду є невід`ємним аспектом гарантій, закріплених у Європейській конвенції з прав людини, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавілля, які лежать в основі багатьох Конвенції. Можливі обмеження вищезазначеного права не повинні обмежувати доступ, наданий особі, таким чином або в такому обсязі, щоб була порушена сама суть права. Так, ЄСПЛ зазначив, що, застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати надмірного формалізму, який би зашкодив справедливості розгляду.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що прилад ЕсоFlow позивач особисто здавала до сервісного центру для ремонту та після його ремонту позивач особисто забрала відремонтований сервісним центром прилад ЕсоFlow.

Заперечень щодо якості відновлювального ремонту позивач до сервісного центру не мала.

ОСОБА_2 (відповідач) повністю відшкодував позивачу вартість відновлювального ремонту приладу ЕсоFlow.

ОСОБА_2 (відповідач) жодного відношення не має до відновлювального ремонту приладу ЕсоFlow, а визначена позивачем вартість відновлювального ремонту була стягнута з ОСОБА_2 за рішення судум і ОСОБА_2 повністю відшкодована.

Доводи сторони позивача, що після відновлювального ремонту прилад ЕсоFlow не витримує належного навантаження, а тому, відповідач має відшкодувати купівельну вартість ЕсоFlow суд вважає безпідставними за недоведеністю вини та причетності відповідача до виявлених позивачем несправностей ЕсоFlow саме після його повного відновлювального ремонту у сервісному центрі, який погодився на ремонт та узяв саме на себе зобов`язання повністю відновити справність і роботу приладу ЕсоFlow.

За таких обставин у задоволенні позову відмовляється за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 1. Судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 3. При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову позивача ( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідача ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: