ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1503/25 Справа № 215/4200/24 Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів - Зубакової В.П., Корчистої О.І.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Акцент-банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колесник Денис Юрійович, на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2024 року, яке ухвалено суддею Лиходєдовим А.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 23 вересня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 грудня 2016 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі Анкети-заяви відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, тому останній було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів у розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано кредитну картку.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.2-2.1.1.2.4. Умов та Правил, відповідач надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, його зміну або анулювання, за рішенням та ініціативою банку

АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. В свою чергу ОСОБА_1 не сплатила своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 05 червня 2024 року у відповідачки виникла заборгованість в розмірі 53 185,39 грн, з яких: 31 206,17 грн заборгованість за кредитом, 21 979,22 грн заборгованість по відсотках, яку позивач просив стягнути з відповідача разом з судовими витратами зі сплати судового збору в розмірі 3 028 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2024 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитом 53 185,39 грн, з яких: - 31206 грн. 17 коп. - заборгованість за кредитом; - 21979 грн. 22 коп. - заборгованість по відсоткам, а також 3028 грн. судового збору, а всього - 56213 грн. 39 коп.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колесник Д.Ю., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову АТ «Акцент-Банк» відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підписана відповідачкою анкета-заява не містить відомостей щодо того, які саме банківські послуги надаються відповідачці та не зазначено номеру кредитного договору. Крім того, долучений позивачем до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Унверсальна GOLD» відповідачкою не підписані. Вказує на відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитним коштами. Також, позивач у своєму розрахунку заборгованості не зазначає, яку суму відповідачка отримала від позивача та яку суму повернула банку. З розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку також вбачається, що заборгованість у розмірі 53 185,39 грн, яку судом першої інстанції стягнуто з відповідачки, утворилась внаслідок нарахування процентів, АТ «Акцент-Банк» не мав права нараховувати. При цьому, неможливо встановити суму фактично отриманих коштів відповідачкою і який саме розмір боргу по тілу кредиту є базою нарахування заборгованості у зв`язку з невиконанням умов, що передбачені в анкеті-заяві. Вважає, що судом першої інстанції не досліджено дійсних обставин справи, надано не вірну оцінку наданим доказам, у зв`язку з чим оскаржуване рішення не відповідає фактичним обставинам справи та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального справа.

Від АТ «Акцент-Банк», в інтересах якого діє Мальованний В.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, який обґрунтовано тим, що відповідачка під розпис підтвердила факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладених на сайті Банку. Також щодо сплати процентів, зазначає, що відповідачка, перебуваючи клієнтом банку, 12 серпня 2020 року було підписано Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого. Крім того, на підтвердження вірності розрахунку в матеріалах справи наявна банківська виписка, де в томі числі відображено використання відповідачкою кредитного ліміту. Щодо встановлення кредитного ліміту вказує, що останній є лише можливістю його використання (відповідно до всіх умов договору), а не обов`язком клієнта. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 25 грудня 2016 року ОСОБА_1 власноруч підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК». При цьому відповідачка засвідчила, що вона ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зобов`язується виконувати ці Умови та Правила і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Акцент-Банку www.a-bank. com.ua ( а.с. 9).

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів користування кредитною карткою, які відповідачкою не підписано ( а.с. 22- 29).

Відповідно довідки за картами, ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видана картки № НОМЕР_2 , строком дії до серпня місяця 2020 року, та № НОМЕР_3 , строком дії до лютого місяця 2027 року. ( а.с. 19).

Відповідно до довідки за лімітами, АТ «Акцент-Банк» встановлено ОСОБА_1 наступні розміри ліміту: 25 грудня 2016 року 0,00 грн, 19 грудня 2017 року 8000,00 грн, 26 січня 2018 року 10000 грн, 06 квітня 2018 року 13000 грн, 17 січня 2020 року 33000 грн, 29 серпня 2023 року 31206,17 грн, 23 листопада 2023 року 31300,00 грн ( а.с. 20).

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості, відповідачка за кредитним договором має заборгованість, яка станом на 05 червня 2024 року становить 53 185,39 грн, та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 31 206,17 грн; заборгованості по відсоткам у розмірі 21 979,22 грн ( а.с. 5-8).

Як вбачається із виписки по картці, відповідачка впродовж 2017-2023 років активно користувалася кредитною карткою, нею систематично вносились кошти на погашення заборгованості ( а.с. 10-18 зворот).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першоїстатті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третійстатті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банка або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056 - 1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 ЗаконуУкраїни від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першоїстатті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачкою Акціонерне товариство «Акцент-Банк» дотрималось вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18), від 03 лютого 2021 року у справі № 333/36/18 (провадження № 61-11081св19) тощо.

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у банку, який є в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25 грудня 2016 року шляхом підписання заяви-анкети, в якій відсутня базова процентна ставка. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» відсотків у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу у анкеті - заяві 25 грудня 2016 року, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в банку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

В даному випадку Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів (тіла кредиту).

Випискою про рух коштів по картці за період з 01 січня 2017 року по 21 листопада 2023 року підтверджується, що відповідачка користувався кредитними коштами шляхом їх зняття з кредитної картки, здійснювала платежі, розраховувалася в магазинах, а також поповнювала картку.

Позивачем надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 25 грудня 2016 року, відповідно до якого, станом на 05 червня 2024 року, заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 31 206,17 грн.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний Банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30.12.1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 18.06.2003 року № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Проте, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 05 червня 2024 року, відповідачка ОСОБА_1 , з урахуванням виконання зобов`язань за кредитним договором, не має заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскільки, як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, який перевірено колегією суддів, та виписки про рух коштів по картці відповідача, за період з 25 грудня 2016 року по 05 червня 2024 року відповідачка по справі активно користувалась кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором.

При цьому, слід зауважити, що розрахунок заборгованості відповідача за кредитом необхідно здійснювати по виписці по картці відповідача та враховувати лише фактичні витрати відповідача, які остання здійснювала за допомогою виданої їй позивачем кредитної картки, та в рахунок заборгованості за кредитом не має враховуватись списання відсотків за користування кредитом, оскільки між сторонами не було погоджено як розмір таких відсотків, так і не погоджено те, що вказані відсотки за користування кредитом мають зараховуватися позивачем до заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів наголошує, що із виписки про рух коштів по картці відповідача, позивачем протягом всього часу кредитування, нараховувались відповідачу відсотки за користування кредитом, та вказані відсотки додавались до основної суми витрат позивача, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Так, за період з 25 грудня 2016 року по 05 червня 2024 року позивачем по справі були нараховані відповідачу відсотки за користування кредитом у розмірі 58 914,05 грн, та вказані відсотки додавались до основної суми витрат позивача, однак, вказані грошові кошти не є коштами, фактично використаними відповідачем, тому не можуть бути стягнуті з відповідача.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 31 206,17 грн, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині, заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника відповідача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку викладеним, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідачем при поданні апеляційної скарги в розмірі 4542,00 грн (а.с. 53,61).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення та ухвалити нове.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1статті 376 ЦПК України).

Враховуючи невірну оцінку судом наявних у справі доказів щодо наведених у апеляційній скарзі обставин, недоведеності частини обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та встановленою невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи щодо оспорюваних фактів , колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колесник Денис Юрійович, задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства«Акцент Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4542,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 травня 2025 року.

Головуючий

Судді