Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2025 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Хамник М.М.,
за участі секретаря судових засідань Камміла В.Я.,
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1094657,78 грн. у відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, а також 10946 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 22046,85 грн. страхового відшкодування за шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я внаслідок настання ДТП, а також 220, 46 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Розстрочено ОСОБА_2 у виконання рішення строком на 12 (дванадцять місяців), зобов`язавши його сплатити на користь ОСОБА_1 1094657,78 грн. у відшкодування матеріальної і моральної шкоди однаковими частинами по 91221,48 грн. щомісячно, починаючи з наступного дня після набрання рішенням законної сили. У задоволенні решти вимог відмовлено.

02.04.2025 представником ОСОБА_1 - адвокатом Гончаровим В.В. подано заяву про ухвалення додаткового рішення. Свою заяву обґрунтовує тим, що впозовній заяві представник позивача у даній цивільній справі, на виконання приписів п.8 ч.3 ст.178 ЦПК України, зазначалося, що орієнтовна сума судових витрат, які він поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи, складатиме 61 674,10 грн., з яких 11 674,10 грн. - судовий збір за пред`явлення цього позову та 50 000,00 грн. - витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката. Крім того, представник позивача 16 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» ЄСІТСТ подав до суду першої інстанції заяву про стягнення з обох відповідачів понесених позивачем судових витрат по даній справі, у тому числі і 50 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. До цієї заяви були додані відповідні належні докази на підтвердження витрат Позивача на професійну правничу допомогу. Однак, при ухваленні вказаного вище рішення від 21.02.2025 у даній справі про часткове задоволення позову суд не вирішив питання розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Відтак просить, ухвалити у даній цивільній справі додаткове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 та з ПАТ «Страхова група «ПЗУ Україна» у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

10.04.2025 представник ПАТ «Страхова група «ПЗУ Україна» - адвокат Гуменюк О.О. подала заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому просила залишити без розгляду дану заяву, оскільки рішення суду було прийнято 21.02.2025, однак представником позивача лише 02.04.2025 направлено учасникам справи та до суду докази сплати ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, тобто поза процесуальними строками стадії «до закінчення судових дебатів» та протягом 5 (п`яти) днів після ухвалення рішення суду, визначеними ст. 141, 246 Цивільного процесуального Кодексу України.

В судове засідання сторони не з`явилися, відповідно до ч.4 ст.270 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд заяви здійснюється судом за відсутності учасників справи, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилося.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Розглянувши вказану заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1094657,78 грн. у відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, а також 10946 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 22046,85 грн. страхового відшкодування за шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я внаслідок настання ДТП, а також 220, 46 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Розстрочено ОСОБА_2 у виконання рішення строком на 12 (дванадцять місяців), зобов`язавши його сплатити на користь ОСОБА_1 1094657,78 грн. у відшкодування матеріальної і моральної шкоди однаковими частинами по 91221,48 грн. щомісячно, починаючи з наступного дня після набрання рішенням законної сили. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Як вбачається зі змісту резолютивної частини рішення судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

02.04.2025 представник позивача адвокат Гончаров В.В. подав заяву про ухвалення додатково рішення щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.15ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.133ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У ч.1 ст.59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частинирішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Пунктом 9 ч.1 ст.1Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Згідно з ч.1-6 ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 ч.2 ст.141ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 35 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до положень ч. 8 ст.141ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст.141ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача.

16.02.2025 представник позивача - адвокат Гончаров В.В. подав заяву про стягнення судових витрат, в якій зокрема просив стягнути судові витрати на професійну (правничу) допомогу адвоката у загальному розмірі 50 000 грн. У підтвердження понесених витрат подав договір про надання правничої допомоги від 27.09.2024 року, укладений між адвокатом Гончаровим В.В. та ОСОБА_1 , акт-опис наданих адвокатом послуг до договору від 27.09.2024 №24-с про надання правничої допомоги Сапронову О.М., квитанцію №6657-2694-1812-4299 від 16.10.2024 про оплату за правничу допомогу згідно з договором від 27.09.2024 №24-с і додатком №1 до нього на суму 50 000,00 грн., а 02.04.2025 - заяву про ухвалення додаткового рішення.

Відтак, представником позивача подано дану заяву про стягнення судових витрат у строк, передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, та надано докази направлення такої відповідачам.

Зазначеними вище документами в повній мірі підтверджується факт надання адвокатом правничої допомоги заявнику.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п.269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

З урахуванням встановлених обставин та того, що справа не представляє ніякої складності, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, розмір витрат на правову допомогу є завищеним.

Аналіз поданих документів та судової практики щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, вивченння наданих клієнтом документів, перегляд законодавчої бази, пошук і аналіз судової практики, надання консультацій клієнту, підготовка і надання до суду позову та інших заяв по суті, підготовка і надання до суду заяв з процесуальних питань, участь в судових засідання, не вимагало значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, прикладання великих зусиль для професійного правника, яким являється представник позивача по справі адвокат Гончаров В.В.

За таких обставин сума витрат, заявлена представником позивача для відшкодування витрат на правничу допомогу, є неспівмірною зі складністю цивільної справи та не доведеною як фактична та неминуча.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Враховуючи наведене, суд зважає на категорію, складність і обсяг справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, приходить до висновку, що судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу слід стягнути з відповідачів на користь позивача в сумі 25 000,00 грн.

Щодо вимоги позивача про солідарне стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, виходить з положень частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову суд розподіляє судові витрати пропорційно між сторонами.

Разом з тим, солідарний обов`язок кількох відповідачів може мати місце виключно у випадках, передбачених законом або договором, що прямо передбачено частиною першою статті 543 Цивільного кодексу України. Солідарний обов`язок не може презюмуватися та повинен бути обґрунтований відповідними правовими підставами.

У межах розгляду цієї справи суд не встановив наявності солідарного обов`язку між відповідачами щодо виконання основного зобов`язання, з якого виник спір. Вимоги позивача не ґрунтуються на договорі або законі, які б передбачали солідарну відповідальність відповідачів. Таким чином, відповідачі не є співвідповідачами із солідарним обов`язком, а кожен з них відповідає у межах належної йому частини.

У зв`язку з наведеним, суд не вбачає правових підстав для стягнення судових витрат солідарно з відповідачів, а тому судові витрати підлягають розподілу між ними окремо - відповідно до частки задоволених вимог до кожного з них, з урахуванням принципу справедливості та розумності. Відтак з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума 24507,50грн. витрат на професійну (правничу) допомогу, а з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ПЗУ Україна» - 492,50грн. витрат на професійну (правничу) допомогу.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 258, 260, 270 України, суд, -

У Х В А Л И В:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 24507 (двадцять чотири тисячі п`ятсот сім гривень),50коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 492 (чотириста дев`яносто дві гривні),50коп.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 ; адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 ; тел. НОМЕР_2 ; адреса АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач 2: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»; ел. пошта тел. 38; адреса місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40 Поштова адреса: 04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 62 .

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М.Хамник