Єдиний унікальний номер справи №758/42/24
Провадження №22-ц/824/770/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 04 серпня 2022 року під впливом шахрайських дій невстановленої особи перерахувала свої заощадження із платіжної картки на картку шахрая, відкриту в АТ «ПУМБ». Коли зрозуміла, що ввели її в оману, звернулась до АТ КБ «Приватбанк» із заявою, транзакцію було заблоковано, однак такі кошти відповідачі не повертають позивачу, адже не відомо власника банківського рахунку, на які перераховано кошти позивача. Будь-яких цивільних відносин, у тому числі зобов`язального характеру, із невстановленою особою у позивача не було, така особа їй не відома.

У зв`язку із наведеним просила суд стягнути на її користь безпідставно отримані кошти у розмірі 29 032,44 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2024 року у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Також просила витребувати в порядку ст. 84 ЦК України інформацію з Акціонерного Товариства Перший Український Міжнародний Банк про власника картки НОМЕР_1 , що відкрита у АТ «ПУМБ», а також чи зарахований переказ на картку НОМЕР_2 в сумі 29032.44 грн., чи заблоковані кошти на картці, чи наявні кошти на картці НОМЕР_1 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що суд першої інстанції помилково вважав, що відповідач АТ «ПУМБ» є неналежним, оскільки грошові кошти перебувають саме у вказаному банку.

Зазначає, що нею обраний правильний спосіб захисту, а саме повідомлення банківської установи про наявність помилкового переказу та повернення коштів як безпідставно набутих.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у витребуванні інформації з Акціонерного Товариства Перший Український Міжнародний Банк про власника картки НОМЕР_3 , що відкритий у АТ «ПУМБ». Зазначила, що вказана інформація була необхідна для того, що заявити позовну вимогу до належного відповідача.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного:

У ході розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок № НОМЕР_4 у Акціонерному товаристві комерційний банк «ПРИВАТБАНК».

04 серпня 2022 року о 14 год. 49 хв. ОСОБА_1 здійснено банківську операцію - переказ коштів зі своєї картки, сума операції 29 032, 44 грн. Дані обставини підтверджено випискою по картці за період 04.08.2022 року.

05 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення до відділу поліції № 3 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області. Кримінальне провадження зареєстровано за №0000563 від 05.08.2022 року. Попередня правова кваліфікація - ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до листа АТ КБ «Приватбанк» від 01.12.2023 № 20.1.0.0.0/7-231120/67323 щодо заяви позивача про повернення коштів за платіжною операцією, проведеною 04.08.2022 року, переказ коштів позивачем здійснено за допомогою Internet Banking Приват24 шляхом створення відповідного платежу, введенням відповідного коду доступу, після цього платіжне доручення надійшло до банку та останній здійснив переказ коштів. До блокування платіжної картки клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією.

Згідно з листа-відповіді Національного банку України від 12.12.2023 року № 14-0004/91773 позивача повідомлено, що відповідно до ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» клієнт несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції. Згідно з ст. 45 цього Закону після списання коштів з рахунку платника настає момент безвідкличної платіжної інструкції. Отже, законодавством не передбачено скасування і повернення коштів за ініціативою платника після списання коштів з рахунку. Таким чином, кошти з рахунку отримувача можуть бути списані банком лише у відповідності до ст. 1071 ЦК України, зокрема за рішенням суду.

Основним доводом апеляційної скарги позивача було те, що кошти, які переказала позивач на рахунок банку, набуті цим банком, і є безпідставно набутими.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави зобов`язана повернути його потерпілому.

Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна;

б) набуття або збереження за рахунок іншої особи;

в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Враховуючи вищезазначене, повернути безпідставно набуті кошти може лише та особа, яка їх безпідставно набула.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася із вимогами до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк».

Водночас, сама позивач зазначила, що переказувала кошти на рахунок фізичної особи, тому правовідносини виникли саме між нею та такою особою, а не відправником грошового переказу та банком отримувача грошового переказу чи банком, який переказував вказані кошти позивача.

Таким чином, саме особа, яка отримала грошові кошти без відповідної правової підстави, і має бути відповідачем у справі за вимогою про стягнення таких коштів в порядку ст. 1212 ЦК України. В даному ж випадку позов було пред`явлено до неналежного відповідача.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі. В той же час за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у справах з подібними правовідносинами: у постанові від 19 серпня 2020 року (справа № 201/16327/16-ц, провадження № 61-43384св18), у постанові від 06 грудня 2021 року (справа № 640/10507/18, провадження № 61-18941св20).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що жоден із заявлених позивачем банків, які вона визначила відповідачами по справі, не можуть вважатися належними за вимогами даного характеру.

Наступним доводом апеляційної скарги було те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у витребуванні інформації з Акціонерного Товариства Перший Український Міжнародний Банк про власника картки НОМЕР_3 , що відкритий у АТ «ПУМБ».

З системного аналізу положень ст. 84 ЦПК України, яка регулює питання витребування доказів судом, вбачається, що суд за клопотанням учасника справи може витребувати інформацію, необхідну для розгляду справи тієї справи, в рамках якої розглядається таке клопотання, та стосується учасника справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подала позов до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», а клопотання про витребування інформації заявилащодо власника карти - фізичної особи, яка не є учасником справи.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Таким чином, суд першої інстанції не міг витребувати інформацію стосовно особи, яка не є учасником процесу.

Твердження про те, що вказана інформація була необхідна для того, щоб заявити позовну вимогу до належного відповідача, і позивач позбавлена іншої можливості вирішити це питання, колегія суддів не може прийняти, оскільки чинним процесуальним законом передбачена процедура розкриття судом банківської таємниці, до якої і належить інформація про власника банківського рахунку. В той же час матеріали справи не містить відомостей про те, що позивач зверталася до суду з такою заявою. У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні вказаного клопотання.

Апелянтом було заявлено клопотання про витребування вищевказаної інформації й апеляційному суду.

Процедура витребування доказів судом за клопотанням сторони за своєю природою є одним із способів надання доказів до справи. В той же час у відповідності до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Клопотання про витребування інформації, подане до апеляційного суду, є аналогічним клопотанню, яке було подане до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи своє клопотання, апелянт зазначала про безпідставне з її точки зору незадоволення такого клопотання судом першої інстанції. В той же час, як вже було вказано вище, з точки зору апеляційного суду суд першої інстанції вирішив таке клопотання у відповідності до вимог процесуального закону. За таких умов підстави для витребування апеляційним судом вказаних доказів відсутні.

За ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове оскаржуване рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив його з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько