ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/720/25 Справа № 213/127/24 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №213/127/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2024 року,

встановив:

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволені.

03.06.2024 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Щербачова А.П. про винесення додаткового рішення.

В обґрунтування поданої заяви, представник позивача посилався на те, що в судовому рішенні невірні висновки суду щодо часу припинення шлюбних відносин, що не відповідає фактичним обставинам справи, зазначено, що шлюбні відносини припинені з грудня 2023 року, тоді коли згідно матеріалів справи це є 16.10.2023, у зв`язку з чим, на підставі ст.270 ЦПК України, просив ухвалити додаткове рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2024 року в задоволенні заяви представника позивача Щербачова А.П. про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що оскаржувана ухвала винесена передчасно, без встановлення всіх обставин справи, без мотивації, просив її скасувати та винести додаткове рішення по справі, в якому вказати фактичний час припинення шлюбних відносин між сторонами «з 16 жовтня 2023 року», замість написаних «з початку грудня 2023 року».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що час припинення шлюбних відносин між сторонами має преюдиційне значення в іншій справі про поділ спільного майна подружжя, за позовом, який подала ОСОБА_2 про поділ купленого автомобіля «Шкода Октавія», переоформляти який вона їздила в місто Житомир в період з 14 по 16 жовтня 2023 року (цивільна справа №213/365/24).

В мотивувальній частині ухвали про відмову в ухваленні додаткового рішення, судом першої інстанції зазначено, що фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з «грудня 2023 року». Однак, належних доказів в підтвердження саме цієї дати судом не встановлено та не підтверджено. Представник відповідача фактично не надала належних доказів саме цього часу припинення шлюбних відносин, окрім новорічних фотографій минулорічної давнини та відзиву, в якому вона зазначила час припинення шлюбних відносин «з грудня 2023 року». Однак, ця дата не відповідає дійсним обставинам справи та спростована належними доказами, а саме залізничними квитками.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч.2, 3 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що в рішенні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2024 року зазначено про вимоги позивача. Представником відповідача було надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено період припинення шлюбних відносин.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що судом розглянуто всі вимоги позивача, надана оцінка всім доводам та доказам, які надавалися сторонами по справі, рішення суду містить обґрунтування зазначення періоду припинення шлюбних відносин.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

За висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).

Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

У наведеній правовій нормі міститься виключний перелік умов, за наявності яких суд, що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення. Тлумачення частин першої та другої статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що головне значення додаткового рішення полягає у забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом внаслідок неналежного виконання вимог частини першої статті 264 цього Кодексу.

Перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (відповідає статті 270 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яка діє з 15 грудня 2017 року), воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України і воно не може змінити суті основного рішення.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 760/34441/19-ц (провадження № 61-14841св20).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволені та зазначено, що фактично з грудня 2023 року сторони перестали проживати як подружжя та вести спільне господарство, а не як зазначає позивач з лютого 2022 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції вірно виходив з того, що судом розглянуто всі вимоги позивача, надана оцінка всім доводам та доказам, які надавалися сторонами по справі, рішення суду містить обґрунтування зазначення періоду припинення шлюбних відносин.

Поряд з тим, позивачем відповідно ст.49 ЦПК України позовні вимоги не уточнювались та докази щодо уточнених позовних вимог не подавались.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21 (провадження № 12-43гс22) вказала, що неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом. Однак, через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі при прийнятті додаткового рішення скасовувати чи змінити первісне рішення, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема пов`язані з необхідністю розподілу судових витрат.

Велика Палата Верховного Суду висновує, що термін «ухвалення» додаткового судового рішення, а не термін «розгляд» законодавцем застосовано з метою, щоб підкреслити необхідність буквального тлумачення такого поняття відповідно до статті 259 ЦПК України (статті 233 ГПК України). Таке тлумачення є релевантним для з`ясування змісту положення другого речення частини третьої статті 270 ЦПК України (частини третьої статті 244 ГПК України), коли йдеться про усунення неповноти судового рішення, тобто відсутності у резолютивній частині рішення висновків щодо результатів розгляду справи. При цьому презюмується, що позовні вимоги та заперечення, докази, подані на їх обґрунтування, судом розглянуті згідно з вимогами статей 209 - 246 ЦПК України (статей 201 - 221 ГПК України), а розгляд справи належним чином відображений в описовій та мотивувальній частинах рішення. У протилежному випадку неповнота судового рішення може бути усунута шляхом його перегляду в апеляційному (касаційному) порядку, а не через ухвалення додаткового рішення.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №1540/4122/18 (адміністративне провадження №К/9901/36261/19) зазначив, що процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням обов`язку, зокрема, про необхідність надання судом відповідей на всі заявлені позивачем вимоги.

Отже, додатковим судовим рішенням вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази.

Разом з тим, додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Водночас, додаткове рішення може бути ухвалене на підставі лише тих доказів, які досліджувалися під час судового розгляду справи і лише за тими обставинами, які були предметом встановлення та оцінки судом.

Як вбачається з матеріалів справи, доводам представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Щербачова А.П., що викладені у заяві про винесення додаткового рішеннявід 03 червня 2024 року, надана оцінка судом при ухваленні рішення від 06 травня 2024 року.

З огляду на наведене ухвала Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2024 року постановлена з додержанням норм процесуального права.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді:

Повне судове рішення складено 12 травня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста