Провадження №: 2/336/2422/2025
Ухвала

іменем України

12 травня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м.Запоріжжя Петренко Л.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про відстрочку сплати судового збору за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності, -

встановив:

18 квітня 2025 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власностізалишено без руху та надано п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. Роз`яснено позивачу, що у випадку не усунення зазначених недоліків у встановлений строк, позовна заява вважатиметься неподаною і буде йому повернута.

05 травня 2025 року позивача звернувся до суду з заявою про відстрочку сплати судового збору, зазначивши, що спірне майно знаходиться у селі Новоданилівка Пологівського району Запорізької області та відповідності до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 р., територія с. Новоданилівка Оріхівської міської територіальної громади з 04.03.2022 р. є територією активних бойових дій. На сьогоднішній день, через постійні обстріли с. Новоданилівка та пошкодження внаслідок бойових дій житла, позивач фактично позбавлена користуванню цього майна. Більше того, під час ракетного обстрілу житло було суттєво пошкоджене, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню 0000133 та долученими фотознімками станом на 2022 рік, проте оцінити масштаб пошкоджень і реальний стан нерухомого майна також немає можливості через відсутність доступу до нього. Таким чином, в існуючих умовах, об`єктивне проведення оцінки житла, що знаходиться на території активних бойових дій і було у зв`язку із цим пошкоджене є неможливим.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 176 ЦПК України, позивач просить суд самостійно визначити розмір судового збору.

Крім того, позивач зазначає, що вона є внутрішньо переміщеною та не маю жодних постійних доходів, оскільки є особою передпенсійного віку та маю складнощі із працевлаштуванням. Допомогу на проживання ВПО позивачу було припинено з тих самих причин. Проживає разом з чоловіком, який має інвалідність 3 групи внаслідок онкологічного захворювання. Всі кошти наша родина витрачає на ліки, оплату комунальних послуг та оренду житла.

У відповідно до ст..8 Закону України "Про судовий збір", позивач просить у випадку визначення судом розміру судового збору, відстрочити сплату судового збору на 30 днів.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі суду від 23 квітня 2025 року зокрема було вказано, що позивачу необхідно зазначити ціну позову (надавши його обґрунтований розрахунок, із наданням доказів на підтвердження вартості майна), виходячи з дійсної вартості вказаного нерухомого майна, на яку він фактично просить визнати право власності, сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі, та надати оригінал квитанції про його сплату суду за позовні вимоги (майнового характеру) у відповідному розмірі.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову.

В позовній заяві зазначена ціна позову 51051,00 грн., яка не підтверджується належними доказами.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Вартість майна - це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості. Тягар доказування вартості майна несе позивач.

Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи (ч. 2 ст. 176 ЦПК України).

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 за N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" встановлено, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Окрім того, вартість майна визначається відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

За статтею 3 зазначеного Закону незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.

Документ, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору це звіт про оцінку майна (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Ціна позову визначається дійсною вартістю спірного майна на час звернення до суду з позовною заявою.

В позовній заяві зазначена ціна позову 51051,00 грн., яка визначена на підставі п.2 договору купівлі-продажу від 24.10.2001 року.

Так, для визначення ціни позову позивач повинен надати суду Звіт щодо дійсної вартості спадкового майна (надавши його до суду у повному обсязі) та сплатити судовий збір, відповідно до дійсної вартості.

Частиною 1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року 3028,00 грн.

Ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить не менше 1211,20 грн. та не більше 15140,00 грн.

В даному випадку позивачем заявлено вимогу майнового та немайнового характеру.

При звернені з позовною заявою, позивачем сплачено за вимогу немайнового характеру в розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до пункту 29 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року N 10 (зі змінами та доповненнями) розяснено наступне, відповідно до статті 8 Закону N 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади. У зв`язку із цим обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від такої сплати.

З урахуванням вимог статті 11 ЦПК суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 8 Закону N 3674-VI, з власної ініціативи.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 січня 2021 року у справі N 0940/2276/18 (провадження N 11-336апп20) зазначила, що з аналізу статті 8 Закону України "Про судовий збір" чітко вбачається, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Сторона, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст. 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (§ 44 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі "Kniat v. Poland"; § 63, 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі "Jedamski and Jedamska v. Poland").

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (§ 111 рішення Європейського суду з прав людини від 20 лютого 2014 року у справі "Shishkov v. Russia").

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується клопотання.

Позивач просить визначити розмір судового збору відповідно до ціни позову та відстрочити сплату судового збору на 30 днів, оскільки вона фактично не володіє майном та не має доступу до нього, окрім того вона є внутрішньо переміщеною, не маю жодних постійних доходів, оскільки є особою передпенсійного віку та маю складнощі із працевлаштуванням, а тому перебуває у скрутному матеріальному становищі тощо.

Водночас докази, які б надавали суду відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 136 ЦПК України підстави для розстрочення чи відстрочення його сплати до ухвалення судового рішення, позивач не надав.

Позивачем не подано доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі, у зв`язку з чим клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору не підлягає задоволенню.

Позивачу необхідно зазначити ціну позову (надавши його обґрунтований розрахунок, із наданням доказів на підтвердження вартості майна), виходячи з дійсної вартості вказаного нерухомого майна, на яку він фактично просить визнати право власності, сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі, та надати оригінал квитанції про його сплату суду за позовні вимоги (майнового характеру) у відповідному розмірі.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язанні виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Суд вбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства.

З метою повного, всебічного розгляду справи, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку для усунення недоліків, зазначених в ухвалі судді від 23 квітня 2025 року, на строк 5 дні з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258-261, 353 ЦПК України, суддя,-

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про відстрочку сплати судового збору за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності - залишити без задоволення.

Продовжити позивачу строк на усунення недоліків на виконання ухвали суду від 23 квітня 2025 року, за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності, надавши позивачу строк п`ять дні з дня отримання копії даної ухвали, для усунення недоліків скарги.

Запропонувати позивачу в п`ятиденний строк з дня вручення копії вказаної ухвали усунути зазначені недоліки, роз`яснити, що в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: