Справа № 950/3559/23
Номер провадження 2/950/89/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2025 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді - Стеценка В. А.,

за участю секретаря Радковської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.02.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 був укладений договір № 8-1, згідно якого їй було надано кредит в сумі 4 000 грн. 00 коп. строком до 25.03.2021 року зі сплатою процентів.

17.06.2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» було укладено договір про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до якого право грошової вимоги за договором № 8-1 від 25.02.2021 року в сумі 22 480 грн. 00 коп., перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто».

Відповідачка не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит у строки, передбачені договором, тому представник позивача звернувся до суду та просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором № 8-1 від 25.02.2021 року в сумі 22 480 грн. 00 коп. та судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в наданій суду заяві просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідачка в судове засідання теж не з`явилася, а її представник у наданому суду письмовому поясненні та в судовому засіданні борг визнав частково, мотивував це тим, що договір був укладений в електронному вигляді і в справі відсутні докази ознайомлення відповідачки з Правилами надання грошових коштів у позику; нараховані банком після закінчення визначеного договором строку кредитування проценти до стягнення не підлягають, а права позичальника забезпечуються нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Також представник відповідачки просив зменшити суму витрат на правову допомогу до 1 000 грн.

З договору, графіку, роздруківки, витягів, довідки, правил (а.с. 20-24, 26-45), досліджених в судовому засіданні, вбачається, що 25.02.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 був укладений договір № 8-1, згідно якого їй було надано кредит в сумі 4 000 грн. 00 коп. строком до 25.03.2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом та узгоджено графік погашення заборгованості.

В пункті 3.3. договору сторони узгодили, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 1277,50 %) кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3. цього договору.

Сторони домовилися, що процентна ставка, визначена в цьому пункті договору нараховується відповідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

З розрахунку, договору, додаткового договору, платіжних доручень, дловідок (а.с. 62-70, 110, 112-113), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 17.06.2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» було укладено договір про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до якого право грошової вимоги за договором № 8-1 від 25.02.2021 року в сумі 22 480 грн. 00 коп., яка складається з: 4 000 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 1 680 грн. 00 коп. заборгованість за нарахованими процентами, 16 800 грн. 00 коп. заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту, перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто».

З виписки, свідоцтва, статуту (а.с. 46-61), досліджених в судовому засіданні вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» є юридичною особою і має право надавати фінансові послуги (крім страхування та пенсійного забезпечення).

З договору, свідоцтва, довіреності (а.с. 71-77), досліджених в судовому засіданні вбачається, що у справі за позовом ТОВ «ФК «Ріальто» до ОСОБА_1 02.06.2022 року між адвокатом Руденком К.В. та позивачем ТОВ «ФК «Ріальто» було укладено договір, яким врегулювано об`єм, порядок надання, вартість правової допомоги.

З акту, платіжної інструкції (а.с. 78-80), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 06.10.2023 року позивач ТОВ «ФК «Ріальто» отримало від адвоката Руденка К.В. послуги у виді правової допомоги на суму 9 000 грн. та оплатило їх в повному обсязі.

З платіжної інструкції (а.с. 87), дослідженої в судовому засіданні, вбачається, що при поданні позовної заяви до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2 684 грн. 00 коп.

З листа та виписки (а.с. 109-113), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 25.02.2021 року на банківську картку ОСОБА_1 було перераховано 4 000 грн. 00 коп.

Вислухавши представника відповідачки та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований, між сторонами склалися цивільні правовідносини, позовні вимоги пов`язані з спорами, що виникають із кредитних договорів і підлягають до задоволення, так як в судовому засіданні було встановлено, що 25.02.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 був укладений договір № 8-1, згідно якого їй було надано кредит в сумі 4 000 грн. 00 коп. строком до 25.03.2021 року зі сплатою процентів.

17.06.2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» було укладено договір про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до якого право грошової вимоги за договором № 8-1 від 25.02.2021 року в сумі 22 480 грн. 00 коп., перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто».

Відповідачка не виконує свої обов`язки належним чином і станом на 29.11.2023 року сума поточної заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитом, отриманим в ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» становить 22 480 грн. 00 коп., з яких: 4 000,00 гривень - заборгованість за кредитом; 1 680,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,4% за кожен день користування кредитом за період з 25.02.2021 року по 27.03.2021 року (включно);16 800,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого Кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 28.03.2021 року по 25.07.2021 року (включно) відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Вказані обставини були встановлені з пояснень сторін і матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні.

Відповідно до п. 4 ч. 3ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1статті 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Суд бере до уваги, що згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні представником позивача було доведено, що відповідачка не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором і станом на 29.11.2023 року розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитом, отриманим в ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» становить 22 480 грн. 00 коп., а відповідачкою не було доведено того, що заборгованість сплачена чи що існують обставини, які виключають необхідність сплати боргу.

Під час розгляду справи представником відповідачки було визнано позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 4 000 грн. та процентів відповідно до п. 1.2 договору в сумі 1 680 грн., а позивачем було доведено, що при укладені кредитного договору сторони узгодили між собою розмір процентів, які є мірою відповідальності боржника за неналежне виконання умов договору (ч. 2ст. 625 ЦК України) та не є процентами за користування кредитними коштами (а.с. 21).

При цьому пролонгація строку дії договору не є умовою застосування визначеної процентної ставки, а може ураховуватися лише для визначення строку, з якого така процентна ставка має нараховуватися.

Суд враховує, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 акцентувала увагу на тому, що для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принципcontra proferentem(лат.verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Цей же висновок Верховним Судом застосовано послідовно, зокрема у постанові від 24.10.2023 у справі № 920/1396/15.

Тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості по сплаті кредиту повністю і стягнути з відповідачки заборгованість по кредитному договору виходячи з розрахунків наданих позивачем.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд бере до уваги, що відповідно до вимог ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

З договору, свідоцтва, довіреності, акту, платіжної інструкції (а.с. 71-801), досліджених в судовому засіданні вбачається, що у справі за позовом ТОВ ФК «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 02.06.2022 року між адвокатом Руденком К.В. та позивачем укладено договір, яким врегулювано об`єм, порядок надання, вартість правової допомоги та сплачено її вартість в розмірі 9 000 грн.

Суд враховує, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката повинен встановлюватися судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

З урахування наведеного та вимог ч. 4 ст. 137, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з позивача на користь відповідачки є обґрунтованим в сумі 9 000 грн.

Тому в частині стягнення судових витрат суд вважає необхідним вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 2-5, 76-80, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 549-552, 1050, 1054 ЦК України;

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», , заборгованість за Договором № 8-1 від 25.02.2021р. станом на 29.11.2023 року у розмірі 22 480,00 гривень, яка складається з:

- 4 000,00 гривень - заборгованість за кредитом;

- 1 680,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,4% за кожен день користування кредитом за період з 25.02.2021 року по 27.03.2021 року (включно);

- 16 800,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого Кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 28.03.2021 року по 25.07.2021 року (включно) відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», , судовий збір в сумі 2 684 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 000 грн. 00 коп.

Повне рішення складене 16.05.2025 р.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Володимир СТЕЦЕНКО