УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року

м. Київ

справа № 753/19108/24

провадження № 61-5912ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного

цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Данконі Інвест» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Данконі Інвест», ОСОБА_3 , про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Данконі Інвест» (далі - ТОВ «Данконі Інвест»), ОСОБА_3 , в якому просила суд:

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , ТОВ «Данконі Інвест» приміщення № НОМЕР_1, загальною площею 160,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- припинити право приватної власності та закрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на приміщення № НОМЕР_1, загальною площею 160,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номера відомостей про речове право: 42680755 та 21265441;

- припинити право приватної власності та закрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на приміщення № НОМЕР_1, загальною площею 160,6 кв. м , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37232749, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису 8959-П у книзі - 171п-283.

Також у жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 753/19108/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Данконі Інвест», ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено частково.

Накладено арешт на об`єкт нерухомого майна - приміщення № НОМЕР_1, загальною площею 160,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,яке на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 та ТОВ «Данконі Інвест».

Постановою Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «Данконі Інвест» залишено без задоволення. Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року залишено без змін.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що предметом позову є витребування майна із чужого незаконного володіння, а тому дійшов висновку що невжиття заходів забезпечення позову відносно майна, яке є спірним у цій справі, може утруднити або зробити неможливим реальне виконання рішення суду,

07 травня 2025 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» ТОВ «Данконі Інвест» подано касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позовуу справі № 753/19108/24.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів попередніх інстанцій про забезпечення позову не відповідають вимогам ЦПК України.

Заявник зазначає, що доводи заяви про забезпечення позову не свідчать про те, що невжиття вказаних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. Вказує, що посилання у заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Вважає, що позивачем не наведено обставин та не надано доказів, що заходи забезпечення позову необхідні, а також зазначає, що у заяві про забезпечення позову не вказано, які існують загрози щодо ускладнення виконання рішення у разі задоволення позову. Також заявник зазначає, що, вирішуючи питання про забезпечення позову, суди повинні співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок вжиття цих заходів. Вказує, що накладення арешту на спірне майно має негативний вплив на господарську діяльність ТОВ «Данконі Інвест».

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст судових рішень колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити

з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що предметом спору є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Встановивши, що предмет позову у даній справі є взаємопов`язаним зі способом забезпечення позову, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, оскількиневжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, у випадку задоволення позовних вимог.

Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що право власності на спірне нежитлове приміщення вперше було зареєстровано у 2012 році і на час звернення ОСОБА_1 до суду неодноразово відчужувалось.

Суд апеляційної інстанції вірно вказав, що оскільки спірне нерухоме майно, як об`єкт цивільних прав, не вилучене та не обмежене в обороті, ризик відчуження даного майна за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним.

Суди попередніх інстанції дійшли правильного висновку, що відчуження спірного нерухомого майна на користь третіх осіб, або його обтяження іншим чином, може призвести до того, що позивач не зможе захистити свої права у межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно того, що заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно є співмірними заявленим позовним вимогам, цілком відповідають характеру спірних правовідносин і ніяким чином не порушують права учасників спору, а навпаки, зможуть забезпечити рівність таких прав.

При цьому Верховний Суд наголошує, що накладення арешту на нерухоме майно є достатнім та дієвим способом захисту прав та інтересів позивача, охорони його матеріально-правових інтересів, оскільки, гарантуватиме реальне виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог, а також унеможливлює відчуження майна на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно.

Крім того, інтереси та права відповідачів таким забезпеченням не будуть порушені або обмежені, оскільки заходи забезпечення позову мають виключно тимчасовий характер і після вирішення спору по суті вони будуть скасовані, а, у випадку ухвалення рішення не на користь позивача, відповідачі і надалі зможуть реалізувати свої права стосовно майна, яке на цей момент є спірним.

Верховний Суд взяв до уваги посилання заявника у касаційній скарзі щодо того,

що накладення арешту на спірне майно має негативний вплив на господарську діяльність ТОВ «Данконі Інвест».

При цьому Верховний Суд наголошує, що саме відповідач повинен довести недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, зокрема, й ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності. Доказів на підтвердження даних доводів ТОВ «Данконі Інвест»надано не було.

Отже, суди попередніх інстанцій, встановивши наявність прямого зв`язку між запропонованим позивачем заходом забезпечення позову і предметом позову, існування реальної загрози відчуження майна, а також, що такі заходи не матимуть своїм наслідком створення перешкод у господарській діяльності відповідача, дійшли обґрунтованих висновків про наявність підстав для часткового задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Данконі Інвест» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Данконі Інвест», ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник