Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6210/24 Головуючий у 1-й інст. Воробйова Т. А.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №296/6210/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал»

на заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 грудня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Воробйової Т.А. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» або товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2021 року №4794879 в сумі 26 166,75 грн, яка складається із: простроченої заборгованості за тілом кредиту 9 700 грн, простроченої заборгованості за процентами 15 466,75 грн, простроченої заборгованості за комісією 1 000 грн.

Позов обґрунтований тим, що 09 листопада 2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №4794879. За умовами договору ОСОБА_1 отримала 10 000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 09 грудня 2021 року. На підставі договору про відступлення права вимоги від 23 лютого 2022 року №81-МЛ ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 09 листопада 2021 року №4794879. Товариство виконало умови договору та надало відповідачу в користування грошові кошти. Натомість, відповідач умови кредитного договору не виконує та кредитні кошти в установлений графіком строк не повертає. Сума заборгованості за кредитним договором становить 26 166,75 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь.

Заочним рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 09 грудня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2021 року №4794879 у сумі 13 450 грн, яка складається із: 9 700 грн заборгованість за тілом кредиту, 3 750 грн заборгованість за процентами. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, позивач ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Сума заборгованості складає 26 166,75 грн, відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором, із них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 9 700 грн, прострочена заборгованість за сумою процентів за становить 15 466,75 грн, прострочена заборгованість за комісією становить 1 000 грн. Нарахування заборгованості здійснювалося відповідно до пунктів кредитного договору від 09 листопада 2021 року №4794879. При цьому сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором передані позивачу від первинного кредитора ТзОВ «Мілоан» згідно з договором відступлення прав вимоги від 23 лютого 2022 року №81-МЛ. Відповідно до п.4.2 кредитного договору в разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини другої ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог кредитодавця. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до чинного законодавства усі дії позивача є правомірними, оскільки у своєму позові позивач не має наміру стягнути з відповідача штраф, санкції чи пеню, а лише тіло кредиту, прострочену заборгованість за сумою процентів та прострочену заборгованість за комісією. Ці вимоги є в межах чинного законодавства і не є порушенням відповідно до наведеного вище.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду заочного рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 09 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладений в електронній формі кредитний договір, за умовами якого ТзОВ «Мілоан» надало відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2 договору, а позичальник, у свою чергу, зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений у п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконання обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п.1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000 грн.

Згідно з п.1.3 договору кредит надається строком на 30 днів із 09 листопада 2021 року (строк кредитування).

Відповідно до п.1.4 договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 09 грудня 2021 року.

Відповідно до п.1.5.1 комісія за надання кредиту: 1 000 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово.

Відповідно до п.1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 3 750 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно з п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п.2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Згідно з п.4.2 договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини другої ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.

Згідно з п. 6.5 договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Додатком №1 до кредитного договору є графік платежів за договором про споживчий кредит від 09 листопада 2021 року №4794879 (а.с.21).

Додатком №2 до кредитного договору є паспорт споживчого кредиту №4794879 (а.с.22).

Згідно з довідкою ТзОВ «Мілоан», ОСОБА_1 , з якою укладений кредитний договір від 09 листопада 2021 року №4794879, ідентифікована товариством. Акцепт договору підписаний позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора (а.с.24).

Відповідно до платіжного доручення від 09 листопада 2021 року №60691422 та виписки з особового рахунку вбачається, що товариство виконало своє зобов`язання, перерахувало на картковий рахунок відповідача 10 000 грн суму кредиту (а.с.27,30).

Між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» 23 лютого 2022 року укладений договір про відступлення прав вимоги №81-МЛ, за умовами якого, відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором від 09 листопада 2021 року №4794879, який був укладений між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 (а.с.30-39,42).

Відповідно до Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 23 лютого 2022 року №81-МЛ ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 09 листопада 2021 року №4794879 в розмірі 26 166,75 грн, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту 9 700 грн, сума заборгованості за процентами 15 466,75 грн, сума заборгованості за комісією 1 000 грн (а.с.42).

18 квітня 2024 року ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» направило ОСОБА_1 претензію про повернення кредиту (а.с.43).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у результаті чого виникла заборгованість у сумі 13 450 грн, яка складається з 9 700 грн заборгованості за тілом кредиту та 3 750 грн заборгованості за процентами, яка нарахована у межах строку кредитування, що є підставою для стягнення такої заборгованості. Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за комісією, суд вказав, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи із наступного.

За приписами ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша ст.626 ЦК України).

В силу частини першої ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень частини першої ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертою та сьомої ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина дванадцята ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п.6 частини першої ст.3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з частиною першою ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У силу частини першої ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно з частиною першою ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша ст.599 ЦК України).

Відповідно до частини першої ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини першої ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

09 листопада 2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладений в електронній формі договір про споживчий кредит №4794879, на виконання умов якого ТзОВ «Мілоан» перерахувало на банківській рахунок відповідача кредитні кошти в розмірі 10 000 грн, які ОСОБА_1 зобов`язувалася повернути через 30 днів і сплатити проценти за користування коштами в розмірі 3 750 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування.

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст.251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою с.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 та від 31 жовтня 2018 року в справі №202/4494/16-ц, яка в силу частини четвертої ст.263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

За умовами договору про споживчий кредит від 09 листопада 2021 року №4794879 сторони встановили строк кредитування 30 днів, тобто до 09 грудня 2021 року, включаючи дату отримання та повернення позики.

Після закінчення строків, визначених у договорі про споживчий кредит від 09 листопада 2021 року №4794879, ОСОБА_1 не повернула в повному обсязі грошові кошти та не сплатила проценти за користування ними.

У подальшому ТзОВ «Мілоан» відступило ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит від 09 листопада 2021 року №4794879.

За таких обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконала в повному обсязі зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» слід стягнути неповернутий кредит і проценти за користування кредитом у межах строку кредитування (30 днів).

Враховуючи розмір неповернутого кредиту та розмір процентної ставки, суд правомірно керувався тим, що з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2021 року №4794879 у сумі 13 450 грн, що складається із: 9 700 грн заборгованість за тілом кредиту, 3 750 грн заборгованість за процентами.

Матеріали справи не містять даних щодо продовження (пролонгації) ОСОБА_1 строку дії кредитного договору.

Водночас із відомостей про щоденні нарахування та погашення (а.с.28) слідує, що ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» пред`явило ОСОБА_1 вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами за період з 09 листопада 2021 року по 10 лютого 2022 року, а не процентів від простроченої суми (відповідно до ст.625 ЦК України), які були нараховані ТзОВ «Мілоан».

Оскільки первинним кредитором нараховані проценти за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, то суд першої інстанції правомірно керувався тим, що підстави для стягнення цих процентів з відповідача відсутні.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості за комісією, оскільки банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя ст.55 Закону №2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої ст.47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п.29 постанови у справі №363/1834/17).

Підсумовуючи викладене вище, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заочне рішення ухвалено судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частини шостої ст.19 ЦПК України). Ця справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» залишити без задоволення.

Заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України.

Головуюча Судді: