Справа № 352/397/25
Провадження № 2/352/418/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Івасів В.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача П"ятківського Р.С.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тисменицької міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності за набувальною давністю на земельні ділянки (пай),-

В С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст позовних вимог.

19.02.2025 року позивач звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Тисменицької міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності за набувальною давністю на земельні ділянки (пай).

Свої позовні вимоги мотивував тим, що з 1989 року сім`я позивача проживала разом з його тіткою ОСОБА_2 , в її будинку по АДРЕСА_1 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіт від імені померлої в сільській раді не посвідчувався, спадкова справа не заводилася. Вважає, що оскільки інших спадкоємців за законом чи заповітом після смерті тітки немає, то він фактично вступив у володіння спадковим майном. 26.09.2022 року позивачу було видано свідоцтво про право власності на будинковолодіння за вище вказаною адресою. Зазначає, що ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) площею 0,70 га в урочищі «Стрільбище» та площею 0,2787 га в урочищі «Перекіп», та площею 0,24га в урочищі «Гора» в с. Марківці Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Позивач вважає, що набув право власності за набувальною давністю на такі земельні частки (паї), оскільки володіє ними відкрито протягом 24 років після смерті тітки.

ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи.

Позивач в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вказав, ще за життя ОСОБА_2 отримав її усний дозвіл на обробку її землі. Земельні ділянки в урочищі «Стрільбище» та в урочищі «Перекіп» ще за життя тітки біли передані в оренду НХП "Зернопродукт", за що за дорученням покійної отримує зерно по даний час.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомили.

ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 24.02.2025 року позовну заяву було залишено без руху.

05.03.2025 року позивачем було усунуто недоліки, вказані в ухвалі судді.

Ухвалою судді від 06.03.2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.04.2025 року постановлено закрити підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи.

Ухвалою суду від 29.04.2025 року постановлено викликати для допиту у судовому засіданні в якості свідка у даній цивільній справі старосту Марковецького старостинського округу.

ІV. Фактичні обставини справи.

На підставі рішення 10 сесії третього скликання Марковецької сільської ради від 28.03.2000 року затверджено схеми поділу і розмежування земель новоствореними сільськогосподарськими та індивідуальними селянськими (фермерськими) господарствами. Розглянуто представлені та погоджені загальними зборами матеріали щодо реформування агрофірми «Відродження». Вирішено виділити згідно схеми земельні ділянки в натурі єдиними масивами власникам земельних часток (паїв), які побажали передати в оренду ТОВ «Колос», ВАТ «Тисмениця «Сільгоспхімія» і СГ «Факел» (а.с.19-21).

З архівного витягу з списку рішення з протоколу десятої сесії третього скликання Марковецької сільської ради від 28.03.2000 року вбачається, що ОСОБА_2 включена до списку громадян в селі Марківці, що вибирають земельні паї частково для розширення особистого підсобного господарства (а.с.22).

В матеріалах справи міститься копія сертифікату про право на земельну частку (пай) серії РН №315173, відповідно до якого ОСОБА_2 на підставі розпорядження Тисменицької РДА від 30.08.1999 року №282 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Тисмениця-Риба» розміром 28,3 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (а.с.13).

У відповідності до відповіді Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 23.07.2024 року №К-1081/0-1127/6-24 повідомлено позивача про те, що ОСОБА_2 належав сертифікат на право на земельну частку (пай) №РН315173 від 04.12.2002 року вартістю 6823,12 грн, розміром 28,3 га. Вартість земельної частки (паю) станови на 01.01.2024 року становить 24498,29 грн. (а.с.15).

З довідки виконавчого комітету Тисменицької міської ради від 27.02.2025 року №25 вбачається, що згідно проекту розподілу розпайованих земель та рішення Х сесії ІІІ скликання Марковецької сільської ради від 28.03.200 року за громадянкою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 належить земельна частка (пай) площею 0,70 га в урочищі «Стрільбище» та площею 0,2787 га в урочищі «Перекіп» в с. Марківці Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Згідно рішення Х сесії ІІІ скликання Марковецької сільської ради від 28.03.200 року ОСОБА_2 вибрала земельні паї частково для розширення особистого підсобного господарства площею 0,24 га в с. Марківці урочище «Гора» (а.с.36).

Згідно свідоцтва про право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 від 26.09.2002 року в цілому дійсно належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.14).

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений 06.12.1980 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 Прізвище дружини після одруження « ОСОБА_5 » (а.с.10).

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.9).

Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений 28.11.1961 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 . Прізвище дружини після одруження « ОСОБА_8 » (а.с.11).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 померла, що засвідчено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 04.05.2016 року виконкомом Марковецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с.12).

За даними довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 04.11.2004 року №4/763 батько ОСОБА_9 ОСОБА_10 рядовий гвардії загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 в бою за Соціалістичну Батьківщину та похований в Рощі села Коритниця Сандомірського уїзду (Польща) (а.с.23).

У довідці Тисменицької міської ради від 18.09.2024 року №112 вказано, що згідно запису в погосподарській книзі №3 за 2000 роки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була постійним жителем села Марківці Івано-Франківської області та до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 . Разом із нею до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в даному житловому будинку проживали та продовжують проживати: племінник ОСОБА_1 , 1962 року народження, дружина племінника ОСОБА_11 , 1961 року народження, син племінника ОСОБА_12 , 1982 року народження, дочка племінника ОСОБА_13 , 1989 року народження. Заповіт від імені ОСОБА_2 в Марковецькому старостинському округу №4 Тисменицької міської ради не посвідчувався (а.с.55).

За даними листа приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Угорчак Н.М. від 18.11.2024 року №272/01-16 вказано, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилася (а.с.64).

Свідок ОСОБА_14 , яка є старостою села Марківці в судовому засіданні зазначила, що працює на посаді старости села з 03.08.2021 року, тому їй відомо про обставини справи виключно починаючи з цього періоду, що було до 2021 року невідомо. Вказує, що позивач є мешканцем с. Марківці. Звертався до сільської ради з метою оформлення документів на пай. Зазначила, що зі слів позивача, їй відомо про те, що позивач проживав разом із ОСОБА_2 станом на 2000 рік та був зареєстрований із нею за однією адресою. За користування земель в урочищі «Стрільбище» та «Перекіп» позивач отримує плату від НХП "Зернопродукт". Пояснила, що земельна частка (пай) в урочищі «Гора» - це розширення земель для ОСГ, а отже не є паєм.

Свідок ОСОБА_15 повідомила суду, що з позивачем є сусідами. Позивач проживав разом із ОСОБА_2 , опікувався нею. У померлої тітки був чоловік, однак він помер раніше. Повідомила, що ій відомо, що у покійної були паї, але які саме їй невідомо.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що є сусідом ОСОБА_1 , вказав, що ОСОБА_2 проживала біля нього. Коли приїхав племінник Ярема почала жити разом із ним. Зазначила, що коли роздавали земельні паї покійна вона отримала теж землю, але де саме не міг вказати. Повідомив, що на прохання позивача допомагав йому отримувати зерно за паї 2-3 роки підряд, але за чиї це паї йому невідомо.

V. Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156 св 18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291 гс 18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347 св 22).

Відповідно до ч.4 ст.2 ЗУ «Про власність» було закріплено, що власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними.

Указ Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 8 серпня 1995 року визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації.

В п.24 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК (2768-14). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

В п.2 ч.1 ст.555 ЦК УРСР 1963р. зазначено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом.

VІ. Висновки суду.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Судом встановлено, що померлій ОСОБА_2 відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) останній належало право на земельну частку (пай) площею 28,3 га, у землі, яка перебувала у колективній власності ВАТ "Тисмениця - Риба", а згідно довідки виконавчого комітету Тисменицької міської ради від 27.02.2025 року №25 за громадянкою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить земельна частка (пай) площею 0,70 га в урочищі «Стрільбище» та площею 0,2787 га в урочищі «Перекіп» в с. Марківці Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

В той же час, згідно рішення Х сесії ІІІ скликання Марковецької сільської ради від 28.03.200 року ОСОБА_2 вибрала земельні паї частково для розширення особистого підсобного господарства площею 0,24 га в с. Марківці урочище «Гора», відтак така земельна ділянка вже не є паєм.

Суд звертає увагу на те, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Позивач не довів суду жодними письмовими доказами і ту обставину, що він безперервно протягом десяти років користується спірними земельними ділянками. Допитані за клопотанням представника позивача свідки теж не змогли засвідчити про користування земельними ділянками позивачем протягом вищевказаного періоду.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Інші документи, що надані стороною позивача, встановлених судом обставин не спростовують.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

VІІ. Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 15,76-81, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.328, 344 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Тисменицької міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності за набувальною давністю на земельні ділянки (пай) відмовити.

Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 ;

представник позивача П"ятківський Роман Станіславович, вул. А.Сахарова, 30/59, м. Івано-Франківськ, РНОКПП: невідомий.

відповідач: Тисменицька міська рада Івано-Франківської області, вул. Галицька, 17, м. Тисмениця, Івано-Франківська область, 77401, .

Рішення складене у повному обсязі 16.05.2025 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.