Суддя Попова В. О.
Справа № 644/6897/24
Провадження № 2/644/618/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року Індустріальний районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Попової В.О.

за участю секретаря судового засідання - Плаксій К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення суми заборгованості за договором позики

у с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики від 10.09.2023 у розмірі 30 000 доларів США.

На обґрунтування заявленої вимоги позивачка посилався на те, що 10.09.2023 відповідно до розписки ОСОБА_2 отримав від неї, ОСОБА_1 , грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США зі строком повернення до 01.05.2024. Відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення отриманих коштів не виконав - кошти в передбачений у розписці строк не повернув. У зв`язку із чим позивачка звертається за захистом своїх порушених прав до суду.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

04.09.2024 позивачка звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 12.09.2024 заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на квартиру загальною площею 88,5 кв.м., житловою площею 54,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 ), право власно на яку зареєстровано за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

27.09.2024 через канцелярію суду засобами поштового зв`язку від відповідача надійшла заява, в якій він підтверджує отримання позики від ОСОБА_1 . Зазначає, що повернути позику у сумі 30 000 доларів США він не зміг через обставини, пов`язані з воєнним станом та відсутності матеріальної можливості. Повідомляє, що має намір найближчим чином реалізувати транспортний засіб та погасити борг перед позивачкою (а.с. 39).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

13.05.2025 через канцелярію суду від позивачки надійшла заява, в якій вона просить долучити до матеріалів справи оригінал розписки від 10.09.2023.

Сторони в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином та своєчасно.

Позивачка через канцелярію суду 05.12.2024 надала заяву, в якій просить судовий розгляд проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання не з`явився. В заяві вх. 30735/24 від 27.09.2024 судовий розгляд просить проводити у його відсутність.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що 10 вересня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено письмовий договір позики, предметом якого була передача у власність ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 30 000 доларів США. Строк повернення до 01.05.2024. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою власноруч написаною ОСОБА_2 .

Позивачкою надано оригінал розписки від 10 вересня 2023 (а.с. 56).

Відповідачем жодним чином не спростовано погашення заборгованості за укладеним договором позики грошей, доказів виконання взятих на себе зобов`язань до суду не надано.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю договір позики грошей є документом, який засвідчує отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Відповідно до статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивачки, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів та підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів.

Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою (справи №№ 127/3120/16-ц, 752/19567/14-ц).

Як вбачається з оригіналу розписки, наявної в матеріалах справи, ОСОБА_2 власноруч засвідчив, що отримав від ОСОБА_1 у позику грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США на умовах зазначених в ній.

При цьому, наявність оригіналу цієї боргової розписки у позивачки ОСОБА_1 , доданого до позовної заяви, свідчить про те, що відповідач ОСОБА_2 грошові кошти не повернув.

Доказів, що відповідач виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики, суду не надано.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про виконання ним свого грошового зобов`язання перед позивачкою ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим.

Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст.141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивачки витрати зі сплати судового збору в розмірі 12 357 грн 03 коп., які підтверджені відповідною платіжною інструкцією.

Керуючись ст. ст.141, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) борг за договором позики від 10 вересня 2023 року у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, витрати по сплаті судового збору у сумі 12 357 (дванадцять тисяч триста п`ятдесят сім) грн 03 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення (заочне) складено 16.05.2025.

Суддя В.О. Попова