Провадження №2/951/140/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року селище Козова

Козівський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Чапаєва Р.В.,

за участі секретарів судового засідання Барилко А.А., Горохівської Ю.О.,

представника позивача Руденка К.В. (в режимі відеоконференції),

представника відповідача Яреська Т.В. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Козова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» звернулося до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 141 249 грн 99 коп., з яких 24 999 грн 99 коп. заборгованість за основним боргом, 103 750 грн заборгованість за процентами.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12.02.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» (торгова марка «SelfieCredit») та відповідач ОСОБА_1 уклали Договір № 1300844 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На виконання умов зазначеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 25 000,00 гривень, строком на 365 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» як первісного кредитора. Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою Відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилася перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору. Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 20.11.2023 (далі Правила) викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://selfiecredit.com.ua/pro-nas/ .

Відповідач відповідно до умов Кредитного договору, п. 7.1.16, 7.1.17, 7.1.18 Правил, в особистому кабінеті в ІТС прийняла пропозицію укласти Кредитний договір та підписала Кредитний договір 12.02.2024 о 22.46.15 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором Н925, надісланий на номер телефону, що наданий відповідачем. Кредитні кошти були перераховані відповідачу 12.02.2024 на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК».

29.07.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» (Клієнт) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» уклали Договір факторингу № 29/07/2024 від 29.07.2024, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 1300844 про надання споживчого кредиту від 12.02.2024 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». Первісний кредитор не здійснював нарахування комісій, пені та інших штрафних санкцій за Кредитним договором відповідно до чинного законодавства України.

Відповідач не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом та процентами відповідно до умов Кредитного договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості.

Зважаючи на зазначені порушеннями зобов`язань, заборгованість за Кредитним договором, згідно із позовною заявою, становить 141 249,99 гривень, та складається із:

- 24 999,99 грн ? заборгованість за кредитом;

- 103 750,00 грн ? заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.5. Кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5% річних) за період з 12.02.2024 по 29.07.2024 (включно).

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх обов`язків Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» звернулось до суду за захистом свого порушеного права. Також позивач просив витребувати у АТ «УніверсалБанк» інформацію такого змісту:

- чи було емітовано на ім?я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) платіжну карту № НОМЕР_3 ;

- надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів, відкритого до платіжної карти № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 12.02.2024 по 17.02.2024 з відображенням часу зарахування коштів;

- надати інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_3 в період з 12.02.2024 по 17.02.2024.

14.11.2024 Козівський районний суд Тернопільської області своєю ухвалою відкрив провадження у цивільній справі, постановив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, водночас, задовільнив клопотання позивача про витребування доказів у АТ «УніверсалБанк».

10.12.2024 від АТ «Універсал Банк» надійшла інформація, яка була витребувана ухвалою суду від 14.11.2024.

29.01.2025 Козівський районний суд Тернопільської області ухвалив заочне рішення у вказаній справі.

17.03.2025 представник відповідача адвокат Яресько Т.В. звернувся до суду із заявою про перегляд та скасування заочного рішення.

27.03.2025 суд задовільнив заяву представника відповідача адвоката Яреська Т.В. про перегляд заочного рішення від 29.01.2025, ухваленого в цивільній справі №607/21896/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасував згадане заочне рішення від 29.01.2025 та ухвалив справу призначити до нового розгляду.

11.04.2025 представник відповідача адвокат Яресько Т.В. надав відзив на позовну заяву, у якому просить позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1300844 від 12.02.2024 задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» заборгованість у загальному розмірі 25 115,65 грн, що складається із:

- 23 624,56 грн заборгованості за тілом кредиту;

- 1491,09 грн заборгованості за процентами.

В іншій частині позовних вимог позову представник відповідача просив суд відмовити.

Крім того представник відповідача просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» судовий збір у розмірі 430,70 грн, а також стягнути з позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 10 000,00 грн пропорційно до задоволених позовних вимог.

Водночас представник відповідача просить не стягувати судові витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Представник відповідача обґрунтовує свою позицію тим, що відповідач ОСОБА_1 не заперечує факт укладення Договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1300844 від 12.02.2024 та факт отримання нею кредитних коштів у розмірі 25 000,00 грн від Первісного кредитора, проте відповідач ОСОБА_1 категорично не погоджується із розміром заборгованості та тими необґрунтованими, на думку представника, нарахуваннями, на підставі яких Позивач сформував позовні вимоги. Покликається на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023, а саме звертає увагу на встановлені частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» законодавчі обмеження максимального розміру денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, котра не може перевищувати 1 %. Зазначає, що оскільки на момент укладення із ОСОБА_1 та виконання сторонами згаданого Договору від 12.02.2024 № 1300844 про надання коштів на умовах споживчого кредиту Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» не дотрималося визначеного чинним на час виникнення спірних правовідносин розміру ставки, а саме 1-процентного її розміру, натомість визначивши її у згаданому договорі розмірі 2,5%, то умови Кредитного договору, які враховують стандартну денну процентну ставку з перевищенням 1 % в день, є нікчемними, а такими пунктами, на думку представника відповідача, є п.п. 1.5.1., 1.5.2., 1.7.1., 1.7.2., 1.8.1., 1.8.2., 1.9.1., 1.9.2., 1.10.1., 1.10.2. Кредитного договору, а також Додаток №1 до Кредитного договору, а розмір процентної ставки 2,5% є неузгодженим. Відтак, проценти повинні бути нараховані, на думку представника відповідача, згідно із законом на рівні облікової ставки Національного банку України за відповідний період. Разом із відзивом на позовну заяву представник відповідача надав контррозрахунок заборгованості (а.с.192-193 зв.). Також у відзиві представник відповідача зазначає про відсутність правових підстав для стягнення із відповідача штрафних санкцій. Наполягає на безпідставності стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача, мотивуючи свою позицію відсутністю даних про понесені позивачем витрати на правничу допомогу.

15.05.2025 представник позивача подав відповідь на відзив, у якій просить позовні вимоги за позовною заявою задовільнити в повному обсязі, стягнувши із відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 141 249 грн 99 коп., з яких 24 999 грн 99 коп. заборгованість за основним боргом, 103 750 грн заборгованість за процентами, а також судові витрати у розмірі 2422 грн 40 коп. та 10 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Водночас просить зменшити витрати, заявлені до стягнення відповідачем ОСОБА_1 , на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовує свої доводи тим, що відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (ч.5 ст.8 Закону). Отже, розмір процентної ставки за кредитним договорами, що укладаються із фізичними особами-споживачами є врегульованим нормативно. 24.12.2023 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 3498-IX. Абзацом 3 п.п. 13 п. 5 розділу І вказаного Закону розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено пунктом 17, яка встановлює обмеження щодо розміру процентної ставки по споживчим кредитам. Звертає увагу на те, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %, а також на те, що відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону про споживче кредитування встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. З наведеного представник позивача робить висновок про те, що за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом № 3498-IX, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21.08.2024, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). Відтак представник позивача наполягає на тому, що встановлена в означеному договорі із відповідачем денна процентна ставка на рівні 2,5% відповідає вимогам чинного законодавства, та, з урахуванням наведених доводів, вважає твердження представника відповідача щодо її незастосування безпідставними.

Представник позивача зазначає, що первісним кредитором не здійснювалось нарахування комісій, пені та інших штрафних санкцій за Кредитним договором. Також такої позовної вимоги не міститься у його заявах по суті.

Крім того, обґрунтовує свою позицію щодо витрат позивача на правничу допомогу у сумі 10 000 грн тим, що в матеріалах справи наявні всі необхідні, на думку представника позивача, документи, які підтверджують витрати позивача на професійну правничу допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем.

Представник позивача висуває твердження про недоведеність витрат відповідача ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, зокрема через відсутність документального підтвердження вказаних витрат, відтак просить суд зменшити зазначені витрати.

21.04.2025 представник відповідача подав заперечення, у яких обстоює свою раніше визначену позицію щодо часткового задоволення позовних вимог та наводить мотиви своєї незгоди із аргументами сторони позивача.

21.04.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

Відповідач ОСОБА_1 викликалася до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте в судове засідання не з`явилася. Водночас її інтереси у судовому засіданні представляє представник адвокат Яресько Т.В.

У судовому засіданні представник позивача та представник відповідача повністю підтримали позиції, раніше викладені ними у поданих ними заявах по суті.

Вивчивши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

12.02.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 1300844 (а.с.17).

Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України.

Продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір ? це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Викладене відповідає практиці Верховного Суду (постанова у справі №524/5556/19). До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19), від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20).

На підставі укладеного Договору про надання споживчого кредиту № 1300844 відповідач отримала кредит у розмірі 25 000 грн строком на 365 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», що підтверджується випискою по рахунку відповідача ОСОБА_1 за період з 12.02.2024 по 17.02.2024, надісланою листом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 15.11.2024 (а.с.121-122), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (915 % річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора, що підтверджується кредитним договором від 12.02.2024 № 1300844 (а.с.17-23).

Відповідно до вищезазначеного договору відповідач зобов`язалася здійснювати платежі за кредитом кожні 5 днів. Однак відповідач не виконала своїх зобов`язань та не здійснювала передбачених договором платежів.

Згідно з Договором факторингу №29/07/2024 від 29.07.2024 (а.с.67-78) первісний кредитор відступив на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» право вимоги за договором кредиту №1300844 від 12.02.2024 з основною сумою боргу та відсотками, що підтверджується вказаним вище договором з додатками.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) згідно ч.2 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Положеннями статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов`язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто зобов`язання з приводу кредиту, позики.

Станом на 29.07.2024 відповідач не виконала своїх зобов`язань за договором щодо оплати боргу та не повернула позивачу борг за кредитним договором в розмірі 24 999 грн 99 коп. (двадцять чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень дев`яносто дев`ять копійок) та нараховані проценти.

Щодо розміру нарахованих процентів за користування кредитом суд зазначає таке.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до умов договору сторони погодили, що стандартна процентна ставка складає 2,5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, який становить 365 днів (пункт 1.5.1. договору). Знижена процентна ставка становить 1,875 % в день та застосовується у випадку, якщо споживач як учасник програми лояльності товариства до 17.02.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів (пункт 1.5.2. договору).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.31-37) вбачається, що ОСОБА_1 14.02.2024 сплатила 1406,25 грн нарахованих їй відсотків за користування кредитом, що відповідають за розміром відсоткам за ставкою 1,875 грн в день, і таким чином згідно з тим самим розрахунком, здійснила повне погашення заборгованості за відсотками, нарахованими на вказану дату на 14.02.2024, а також сплатила 0,01 грн тіла кредиту. Однак надалі, починаючи з 15.02.2024 і до 29.07.2024, відповідач ОСОБА_1 як сторона Договору не вчиняла жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості, зокрема споживачем не сплачувалися грошові кошти на користь кредитодавця, і при подальшому нарахуванні процентів, починаючи з 15.02.2024, позивачем було застосовано стандартну процентну ставку 2,5%.

Так, з розрахунку заборгованості, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», вбачається, що за період з 15.02.2024 по 29.07.2024 було здійснено нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до пункту 1.5.1. кредитного договору за денною процентною ставкою 2,5 % , що становить загальний розмір 103 750,00 грн.

Суд частково не погоджується з таким розрахунком, зважаючи на таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023.

Закон України від 22.11.2023 № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.

Згідно з частиною п`ятою статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Зважаючи на те, що Закон України від 22.11.2023 №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 12.02.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин слід застосовувати частину п`яту статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Також суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %.

Перехідні положення законопроєкту застосовуються в разі необхідності врегулювання відносин, пов`язаних із переходом від чинного правового регулювання до нового, яке впроваджується з ухваленням закону. При цьому перехідні положення мають відповідати приписам прикінцевих положень, що визначають особливості набрання чинності законом або його окремими нормами. Якщо закон містить норми тимчасового чи локального характеру, вони також включаються до перехідних положень законопроєкту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що Закон № 3498-IX встановив певний порядок його застосування і поступове зменшення максимальної денної процентної ставки за користування кредитом. Така дія закону у часі передбачає його безумовне застосування (з моменту набрання ним чинності) незалежно від умов, встановлених у договорах, строк дії яких не закінчився на момент набрання чинності змін до законодавства, у тому числі й тих договорів, строк дії яких продовжено після набрання чинності цими змінами. Це обґрунтовується тим, що умови договору в будь-якому разі не можуть суперечити вимогам закону. Відповідно, для усіх діючих договорів про споживче кредитування максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: у період з 24.12.2023 по 22.04.2024 (включно) 2,5%; у період з 23.04.2024 по 20.08.2024 (включно) 1,5%; у період після 21.08.2024 1%.

Застосовуючи такий висновок до спірних у цій справі правовідносин, суд враховує, що кредитний договір № 1300844 укладено 12.02.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому вважає, що застосування позивачем 2,5% денної процентної ставки у період з 12.02.2024 по 31.07.2024, хоча і формально відповідає умовам договору, однак, не відповідає вимогам закону, а тому під час розрахунку заборгованості відповідача за період із 23.04.2024 по 20.08.2024 застосуванню підлягає максимальний розмір денної процентної ставки - 1,5 %, з 21.08.2024 й надалі застосуванню підлягає максимальний розмір денної процентної ставки - 1 %.

Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, керуючись розміром максимально встановленої ставки у відповідний період, а саме (з врахуванням повного погашення заборгованості за процентами за період з 12.02.2024 по 14.02.2024) з 15.02.2024 до 22.04.2024 включно (68 календарних днів) за ставкою 2,5%, що становить 42 500,00 грн; з 23.04.2024 до 29.07.2024 включно (98 календарних днів) за ставкою 1,5%, що становить 36 750,00 грн, разом 79 250,00 грн.

Загалом сума невиконаного зобов?язання, що складається із тіла кредиту та процентів, становить 104 249 грн 99 коп. (сто чотири тисячі двісті сорок дев?ять гривень дев?яносто дев?ять копійок).

Також позивач у позовній заяві зазначає, що не нараховує та не стягує з відповідача штрафних санкцій за невиконання (несвоєчасне виконання) умов договору (а.с.7).

Відтак ціна позову, а саме майнова вимога, що складається із тіла кредиту та процентів, вказана у позовній заяві в розмірі 141 249 грн 99 коп. (сто сорок одна тисяча двісті сорок дев`ять гривень дев`яносто дев`ять копійок), підлягає задоволенню частково, на суму обґрунтування такої вимоги позивачем у позові, тобто на суму 104 249 грн 99 коп. (сто чотири тисячі двісті сорок дев?ять гривень дев?яносто дев?ять копійок).

Суд не погоджується з позицією позивача про те, що у вищезазначеній ситуації денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту), оскільки таке твердження не відповідає ч. 1 ст. 203 ЦК України у взаємозв`язку із ч. 1 ст. 8, ч. 5 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». У даній справі кредитний договір продовжував свою дію, зокрема, в період з 23.04.2024 по 20.08.2024, тобто під час дії другої частини тимчасового періоду, визначеного п.17 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування», яким визначено максимальний розмір денної процентної ставки 1,5%.

Тимчасовий період дії визначеного законом обмеження щодо максимального розміру ставки 2,5% закінчився 22.04.2024, внаслідок чого з 23.04.2024 почав діяти максимальний розмір денної процентної ставки Закону України «Про споживче кредитування», а саме 1,5 %. Однак з метою приведення у відповідність умов кредитного договору № 1300844 від 12.02.2024 до чинного законодавства України про захист прав споживачів позивачем не було ініційовано внесення до нього змін. При цьому, нарахування первісним кредитором процентів за процентною ставкою 2,5% в день з 15.02.2024 по 22.04.2024 є правомірним та не суперечить законодавству.

Водночас, як наведено вище, викладені у відзиві доводи відповідача щодо неправомірності нарахування позивачем процентної ставки частково знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Також судом встановлено, що первісним кредитором не здійснювалося нарахування комісій, пені та інших штрафних санкцій за кредитним договором.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відтак суд не входить в обговорення питання щодо нарахування штрафних санкцій за невиконання умов договору, у зв`язку з тим, що позивачем таких вимог не заявлялося.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями статті 1050 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України є обов`язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовилася від своїх зобов`язань за договором позики грошей, порушила свої зобов`язання із повернення суми позики за цим договором.

Приписами статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором.

В порушення ст.81 ЦПК України відповідач не надала суду належних та допустимих доказів, що підтверджують відсутність в неї заборгованості у вказаній сумі перед позивачем. Водночас суд враховує також визнання відповідачем факту укладення договору та часткове визнання заборгованості зі сплати кредиту.

Відтак суд вважає, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню частково, і з відповідача слід стягнути на користь позивача 104 249 грн 99 коп. боргу.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позов частково, а саме на 104 249,99 грн із заявленої вимоги на 141 249,99 грн, тобто на 73,8% від заявленої майнової вимоги.

Відтак судовий збір, який слід стягнути з відповідача, становить 1787,73 грн (2422,40 грн ? 73,8% = 1787,73 грн)

Відповідно до п.3 ч.2, ч.3, 4, 6 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно зі статтею 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Сторона позивача клопоче про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в даній справі на суму 10 000 гривень, про що надала такі документи: договір про надання правничої допомоги від 02.08.2024 № 02/08/2024 (а.с. 82-87), акт приймання передачі наданих послуг № 4 від 30.08.2024 (а.с. 89), витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 4 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 30.08.2024 (а.с.90), платіжну інструкцією від 06.09.2024 № 1352 (а.с.91), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 23.10.2018 (а.с. 88).

Сторона відповідача подала заяву про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу позивачеві.

Вивчивши доводи представника відповідача з окресленого питання, суд дійшов таких висновків.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі №727/463/19, у постановах від 12.02.2020 у справі №648/1102/19 , від 02.12.2020 у справі №317/1209/19, від 11.11.2020 у справі №673/1123/15-ц, від 03.02.2021 у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі №753/1203/18, від 02.06.2022 у справі №15/8/203/20.

Суд не вдається до оцінки тверджень представника відповідача про використання позивачем платіжної інструкції №1352 від 06.09.2024 як доказу понесених витрат на надання професійної правничої допомоги в інших перерахованих ним справах, оскільки наведене перебуває поза межами предмету судового розгляду у цій справі, водночас суд вважає вказаний доказ належним доказом щодо судових витрат, та враховує його у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, якими позивач підтверджував розмір понесених ним витрат.

Тому суд не погоджується з твердженнями представника відповідача про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивачеві.

Разом з тим, суд враховує заперечення представника відповідача щодо його незгоди із розміром витрат на професійну правничу допомогу, які просив стягнути представник позивача, а також положення частини 4 статті 137 ЦПК України, якими передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відтак при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що співмірними мають бути витрати на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача, у розмірі 7500 грн.

Разом з тим, враховуючи, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ» «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» задоволено частково, суд, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 5535 грн, керуючись таким розрахунком: 104 249,99 грн (розмір задоволених позовних вимог) х 7500 грн (сума витрат на професійну правничу допомогу, що присуджуються позивачеві) / 141 249,99 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 5535 грн.

При вирішенні питання про стягнення із позивача витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, суд керується таким.

Відповідачеві ОСОБА_1 надавалась професійна правнича допомога адвокатом Яреськом Т.В.

Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокат подав до суду такі документи: копія договору про надання правничої допомоги №25034 від 21.02.2025, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.194 зв. 195 зв.); копію додатку №1 до зазначеного договору (а.с.195 зв); копію акта приймання-передачі послуг №1 від 11.04.2025 (а.с.197); копія розрахункової квитанції №27/03/25 про отримання гонорару до договору №25034 від 21.02.2025 (а.с.196), копію детального опису робіт (наданих послуг) за договором №25033 від 21.02.2025 (а.с.197); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №8815/10 від 13.03.2020 (а.с.197 зв.); ордер на надання правничої допомоги серії АІ №1861937 від 11.04.2025 (а.с.198).

До вищезгаданого детального опису робіт (наданих послуг) входять: ознайомлення з матеріалами справи, консультація Клієнта щодо позиції захисту його інтересів, роз?яснення правової позиції (практики Верховного Суду), написання відзиву. Загальна вартість виконаних робіт становить 10 000,00 грн.

Аналізуючи подані стороною відповідача докази на підтвердження витрат на правову допомогу, враховучи подане клопотання з боку позивача про зменшення відшкодування судом вказаних витрат, оцінюючи реальність адвокатських послуг та їхню вартість, суд дійшов такого висновку.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню з позивача на користь відповідача у розмірі 7500 грн.

Враховуючи те, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ» «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» задоволено частково, суд, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, присуджує відповідачу судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (73,8%), а саме з позивача в сумі 1965 грн, керуючись таким розрахунком: (100% - 104 249,99 грн (розмір задоволених позовних вимог) / 141 249,99 грн (розмір заявлених позовних вимог) ? 100%) ? 7500 грн (сума витрат на професійну правничу допомогу, що присуджуються відповідачеві) = 1965 грн.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України).

З огляду на частковість задоволення вимог позовної заяви, суд, з метою економії часу та ресурсів, вважає за потрібне здійснити взаємозалік сум стягуваних витрат на професійну правничу допомогу (5535 грн - 1965 грн = 3570 грн), а тому слід стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ» «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3570 грн.

З огляду на викладене, керуючись статтями 509, 512, 513, 514, 516, 525, 526, 551, 599, 611, 612, 625, 629, 1046-1050, 1077, 1078 Цивільного кодексу України, статтями 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» 104 249,99 грн (сто чотири тисячі двісті сорок дев?ять гривень дев?яносто дев?ять копійок) боргу за кредитним договором.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1787,73 грн (одна тисяча сімсот вісімдесят сім гривень сімдесят три копійки).

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» 3570 (три тисячі п`ятсот сімдесят) гривень судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12.05.2025.

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», вул. Вацлава Гавела, буд.4, м. Київ, 03124, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Р.В. Чапаєв