ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року

м. Київ

справа № 188/1710/21

провадження № 61-16866св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - Петропавлівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції

(м. Дніпро),

заінтересована особа - акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області, в складі судді Бурди П. О., від 26 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Макарова М. О., Барильської А. П., Ткаченко І. Ю., від 12 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

1. У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії Петропавлівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

(далі - Петропавлівський РВ ДВС Південно-Східного РУ МЮ (м. Дніпро)).

2. Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька у справі № 2-1838/10 з неї стягнуто на користь публічного акціонерного товариства «Донгорбанк» (далі - ПАТ «Донгорбанк») заборгованість у розмірі 157 795,03 грн.

3. На виконання вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист

№ 2-1838 від 02 листопада 2010 року, на підставі якого ВДВС Петропавлівського РУЮ Дніпропетровської області 11 березня 2011 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

4. В межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 державним виконавцем прийнято рішення про заборону відчуження всього майна, що належить їй на праві власності, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

5. Виконавчий лист № 2-1838 повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV) (тут і далі в редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій), про що державним виконавцем прийнято відповідну постанову, у якій визначено строк повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання - до 19 грудня 2012 року.

6. Однак в межах вказаного строку, стягувач повторно виконавчий лист до виконання не пред`явив.

7. Крім того, ПАТ «Донгорбанк» як юридичну особу припинено, його правонаступником визначено акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ»), який також понад три роки до неї жодних претензій не пред`являв.

8. У жовтні 2021 року вона звернулась із заявою до Петропавлівського РВ ДВС Південно-Східного РУ МЮ (м. Дніпро) про припинення обтяження щодо її майна, на яку 07 грудня 2021 року отримала відмову у зв`язку з відсутністю процесуальних підстав та пропозицію звернутися для захисту порушеного права до суду.

9. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати Петропавлівський РВ ДВС Південно-Східного РУ МЮ (м. Дніпро) скасувати всі види стягнень та заборон, встановлених ВДВС Петропавлівського РУЮ Дніпропетровської області в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, відкритого 11 березня 2011 року на підставі виконавчого листа

від 02 листопада 2010 року за № 2-1838, боржником за яким визначено

ОСОБА_1 .

Короткий зміст оскаржених судових рішень

10. Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2024 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року, в задоволенні скарги

ОСОБА_1 відмовлено.

11. Відмовляючи в задоволенні скарги, суди виходили з того, виконавчий документ, в якому заявниця є боржником, був повернутий державним виконавцем стягувачу на підставі частини другої статті 47 Закону№ 606-ХІV, яка не передбачала зняття арешту з майна боржника.

12. При цьому апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги

ОСОБА_1 про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно, накладеного державним виконавцем, є невиправним втручанням у її право на мирне володіння майном з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження, оскільки протиправної бездіяльності державного виконавця не встановлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухваливши нове судове рішення про задоволення скарги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

14. У грудні 2024 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада

2024 року.

15. Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції, які у січні 2025 року надійшли до Верховного Суду.

16. Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

17. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

18. Звертає увагу, що ухвалою Селидівського міського суду Донецької області у справі № 242/3587/14-ц, яка набрала законної сили, відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «ПУМБ» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

19. Зазначає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на її майно за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право на мирне володіння своїм майном.

20. Також стверджує, що суд першої інстанції не повідомив її про дату і час судового засідання.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов

Обставини справи

21. Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька у справі

№ 2-1838/10 від 17 серпня 2010 року стягнуто зокрема з ОСОБА_1 на користь

ПАТ «Донгорбанк» заборгованість у розмірі 157 795,03 грн.

22. На виконання вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист

№ 2-1838 від 02 листопада 2010 року щодо боржника ОСОБА_1 , на підставі якого 11 березня 2011 року ВДВС Петропавлівського РУЮ відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

23. В межах вказаного виконавчого провадження 11 березня 2011 року державним виконавцем накладений арешт на майно, що належить ОСОБА_1 , шляхом заборони його відчуження, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10954112.

24. 19 грудня 2011 року ВДВС Петропавлівського РУЮ прийнято постанову у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, якою виконавчий лист

від 02 листопада 2010 року № 2-1838, виданий Ворошиловським районним судом м. Донецька, повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47Закону № 606-ХІV.

У постанові визначено строк для повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання - 19 грудня 2012 року, однак в межах цього строку, стягувач повторно виконавчий лист до виконання не пред`явив.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

25. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

26. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

27. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»

№ 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

28. Згідно з пунктом 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

29. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-ХІV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

30. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-ХІV).

31. Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-ХІV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

32. Згідно з частиною першою статті 30 Закону № 606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

33. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (частина перша статті 57 Закону № 606-ХІV).

34. Законом № 1404-VIII в редакції, чинній на момент звернення заявниці до виконавчої служби із заявою про зняття арешту, у статті 59 визначено випадки, коли арешт з майна та коштів боржника знімається постановою державного виконавця чи постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. В той же час, частиною п`ятої наведеної статті передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

35. Законом № 1404-VIII не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення.

36. Частиною першою статті 447 ЦПК України (в редакції на час звернення ОСОБА_1 зі скаргою до суду) встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

37. У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , виходили з того, виконавчий документ, в якому заявниця є боржником, був повернутий державним виконавцем стягувачу на підставі частини другої статті 47 Закону № 606-ХІV, яка не передбачала зняття арешту з майна боржника.

38. Верховний Суд не в повній мірі погоджується із цими висновками судів з огляду на таке.

39. Постановою державного виконавця від 19 грудня 2011 року виконавчий лист № 2-1838, виданий Ворошиловським районним судом м. Донецька щодо боржника ОСОБА_1 , повернуто стягувачу на підставі на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-ХІV у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

40. На момент повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця дійсно були відсутні передбачені Законом № 606-ХІV підстави для зняття арешту з майна боржника, оскільки повернення виконавчого листа з підстав, передбачених частиною першою статтею 47 Закону № 606-ХІV, не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

41. Оскільки 19 грудня 2011 року виконавчий лист повернуто стягувачу, за правилами Закону № 606-ХІV, повторно пред`явити його до виконання стягувач міг упродовж року.

42. Однак станом на жовтень 2020 року, тобто на час звернення

ОСОБА_1 , до РВ ДВС із заявою про припинення обтяження, як і на час вирішення судами її скарги, виконавчий лист № 2-1838 щодо боржника

ОСОБА_1 повторно до виконання не пред`являвся.

43. У матеріалах справи та за відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутня інформація щодо наявності відкритих виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчого листа № 2-1838 та виконавчих проваджень щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору і витрат виконавчого провадження, пов`язаних з виконанням цього виконавчого документу.

44. Таким чином, оскільки:

- виконавчий лист № 2-1838 щодо боржника ОСОБА_1 після повернення 19 грудня 2011 року на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-ХІV повторно не пред`явлений до виконання;

- за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04 червня 2015 року у справі № 242/3587/14-ц, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 липня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року, відмовлено у задоволенні заяви АТ «ПУМБ» про видачу дубліката виконавчого листа № 2-1838 та поновлення строку пред`явлення його до виконання щодо боржника ОСОБА_1 ;

- в подальшому стягувач або його правонаступник не ініціював продовження виконавчих дій щодо боржника ОСОБА_1 ,

Верховний Суд дійшов переконання, що збереження упродовж понад 13 років після повернення виконавчого листа арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритого виконавчого провадження та можливості продовження примусового виконання рішення суду щодо боржника ОСОБА_1 є невиправданим втручанням у її право на мирне володіння своїм майном.

45. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті

321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

46. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

47. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові

від 26 липня 2023 року в справі № 761/687/14.

48. Згідно з частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

49. Отже, суди дійшли помилкових висновків про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

50. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

51. Згідно з частинами першою-третьою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

52. Перевіривши в межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про скасування оскаржених судових рішень та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення скарги та зобов`язання уповноваженої особи РВ ДВС скасувати арешт майна ОСОБА_1 , застосований на підставі постанови від 11 березня 2011 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

53. Доводи заявниці щодо її неналежного повідомлення судами про розгляд справи не знайшли свого підтвердження.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 419, 451 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області

від 26 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 12 листопада 2024 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати державного виконавця або іншу уповноважену посадову особу Петропавлівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) скасувати арешт майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 10954112, застосований на підстави постанови державного виконавця від 11 березня 2011 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

4. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович