Справа № 189/2526/24
08.05.2025 року селище Покровське Дніпропетровської області
Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Чорної О.В.,
за участю секретаря судового засідання Безрідньої В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки власнику (співвласнику) земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності на нерухоме майно,
Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовомпро виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки власнику (співвласнику) земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності на нерухоме майно, в обґрунтування якого зазначив наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
Приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Головко М.Г. була відкрита спадкова справа № 42/2012 за заявами спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом.
На підставі отриманого свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27 червня 2013 року Приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1267, ОСОБА_1 було зареєстровано право приватної спільної часткової власності на земельну ділянку, а саме:
На підставі отриманого свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.04.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №656, ОСОБА_2 було зареєстровано право приватної спільної часткової власності на земельну ділянку, а саме на 1/2 частину вищевказаної земельної ділянки.
23 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до землевпорядної організації (сертифікованого землевпорядника) ФОП ОСОБА_6 з метою виготовлення технічної документації щодо поділу земельної ділянки з виділенням в натурі 1/2 частини кожному зі співвласників, однак, відповідно до листа від 23.09.2024 року за вих. №16 йому було роз`яснено, що згідно абзацу 1 статті 56 ЗУ «Про землеустрій», технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок розробляється за рішенням власників земельних ділянок за згодою заставодержателів, користувачів земельних ділянок. В зв`язку з відсутністю співвласника земельної ділянки рекомендую звернутись до суду для встановлення процедури поділу земельної ділянки.
Згідно свідоцтв на право на спадщину позивач та відповідач отримали по 1/2 частки кожний, але ОСОБА_2 до землевпорядної організації не звертався.
Тобто виділення частини із спільних земельних ділянок, що відповідає розміру належної кожному частки можливе тільки у разі згоди між всіма співвласниками щодо виділення частки. В іншому випадку спір вирішується у судовому порядку.
На теперішній час між сторонами не досягнуто згоди про виділення частки зі спільної часткової власності, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 11.11.2024 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.
13.03.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача адвокат Єланський О.Г. надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити.
Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв і клопотань не надавав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.
Так, відповідно до п.п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.37 копія).
Приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Головко М.Г. була відкрита спадкова справа № 42/2012 за заявами спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом (а.с.34-62 копія) .
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.74 копія).
23 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до землевпорядної організації (сертифікованого землевпорядника) ФОП ОСОБА_6 з метою виготовлення технічної документації щодо поділу земельної ділянки з виділенням в натурі 1/2 частини кожному зі співвласників, однак, відповідно до листа від 23.09.2024 року за вих. №16 йому було роз`яснено, що згідно абзацу 1 статті 56 ЗУ «Про землеустрій», технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок розробляється за рішенням власників земельних ділянок за згодою заставодержателів, користувачів земельних ділянок. В зв`язку з відсутністю співвласника земельної ділянки рекомендую звернутись до суду для встановлення процедури поділу земельної ділянки (а.с.8 копія).
Тобто виділення частини із спільних земельних ділянок, що відповідає розміру належної кожному частки можливе тільки у разі згоди між всіма співвласниками щодо виділення частки.
Судом достовірно встановлено, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди про виділення частки зі спільної часткової власності.
Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
У відповідності зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Згідно з ч.1 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності згідно з ч. 1ст. 356 ЦК України є спільною частковою власністю.
Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Згідно статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до ч.3 ст.88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321, 328, 355, 356, 364 ЦК України; ст.ст. 86, 88 Земельного кодексу України; ст.ст. 2-5, 9-10, 12, 28, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки власнику (співвласнику) земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності на нерухоме майно задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 16.05.2025 року.

Суддя: О.В. Чорна

08.05.2025