ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4286/25 Справа № 214/5178/24 Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 214/5178/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року, яке ухвалено суддею Сіденко С.І. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В червні 2024 року АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії.

В обґрунтування позову зазначено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів.

На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, за період з 01.10.2013 по 31.03.2024 утворилась заборгованість в розмірі 34 194,79 грн, на яку позивачем нараховано понесені останнім збитки, а саме інфляційні втрати 13 787,02 грн, 3% річних 3 205,27 грн. та пеню у розмірі 155,27 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за послугу з постачання теплової енергії, що виникала за адресою надання послуг: АДРЕСА_1 у розмірі основного боргу 34 194,79 грн. за період з 01.10.2013 по 31.03.2024, інфляційні витрати у сумі 13 787,02 грн, 3% річних у сумі 3 205,27 грн пеню у розмірі 155,27 грн та плату за абонентське обслуговування у розмірі 50,04 грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість, що виникла за адресою: АДРЕСА_1 за надані послуги з постачання теплової енергії за період з з 01.10.2013 по 31.03.2024 у розмірі 19 110,97 грн, інфляційні витрати у розмірі 13 745,11 грн, 3% річних у розмірі 3 161,36 грн та пеню у розмірі 50,10 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 125,66 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що хоча відповідач ОСОБА_1 . І є власником нерухомого майна, за адресою якого позивачем надаються послуги з постачання теплової енергії, він у даній квартирі він не проживав та не був споживачем комунальних послуг з постачання теплової енергії. У цій квартирі проживала його родичка ОСОБА_2 спочатку без реєстрації, а з 16 березня 2015 року була там зареєстрована. Саме на ОСОБА_2 , як фактичного споживача послуг, було покладено обов`язок укласти договір з постачальником та сплачувати за надані послуги у повному обсязі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, з цього часу у квартирі ніхто не проживав, зареєстровані особи були відсутні. Відповідач, як власник квартири в період з 01.10.2013 по 01.11.2021 не підписував договір з постачальником теплової енергії.

Апелянт зазначає, що з 01.11.2021 у зв`язку із зміною законодавчого регулювання спірних правовідносин з 01.11.2021 між теплопостачальником та власником нерухомого майна склалися договорні відносини публічний договір приєднання про надання комунальних послуг.

Також відповідач зазначає, що позивачем заявлено вимоги поза строками позовної давності, та він не згодний з наданим позивачем розрахунком заборгованості з тих підстав, що у ньому не відображені всі платежі за отримані послуги.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади відповідач ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою, відмінною від адреси нерухомого майна, власником якого він є (а. с. 14).

Внаслідок невиконання у повній мірі відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати спожитих послуг з постачання теплової енергії, у відповідача виникла заборгованість за період з 01.10.2013 по 31.03.2024 у розмірі 34 194,79 грн. (а. с. 7).

У зв`язку з частковою оплатою послуг з постачання теплової енергії, відповідач перед позивачем має заборгованість за період з 01.10.2013 по 31.03.2024 у розмірі 19 110,97 грн, переплата становить 1 090,54 грн, що підтверджується наданими позивачем бухгалтерськими довідками № 8714/31 від 10.09.2024, № 650 від 10.09.2024, уточненими детальними розрахунками боргу за основною сумою боргу (19 110,97 грн) та розрахунком заборгованості з від`ємним значенням (-1 090,54 грн) (а. с. 72, 74, 76 77, 78).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, у встановлені законом строки, не вносив у повному обсязі плату за отримані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку. Також суд керувався тим, що відповідно до положення статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно п.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 ГК України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором.

Приписами пункту 44 Типового договору встановлено, що сторони несуть відповідальність за невиконання умов цього договору відповідно до цього договору або закону.

Згідно із п. 45 Типового договору, у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Таким чином, сума основного боргу у розмірі 19 110,97 грн підлягає стягненню на користь позивача з відповідача, як власника нерухомого майна та споживача послуг.

Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України).

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання та отримання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Беручи до уваги зазначене, правовідносини і зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11, від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13; постанова Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 369/88/17, провадження № 61-4924св18).

Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та частково погоджується з наданим позивачем розрахунком інфляційних втрат і 3% річних з огляду на положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», яка набрала чинності з 24.02.2022 та постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 р., яка набрала чинності 30.12.2023.

Таким чином суд дійшов висноку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 13 745,11 грн інфляційних витрат та 3% річних у розмірі 3 161,36 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача про його непроживання у квартирі та відсутності його реєстрації в цій квартирі не звільніє відповідач, як власника квартири, від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.04.2020 року у справі № 757/29813/17-ц.

Таким чином, колегія суддів критично ставиться до посилань відповідача, що він не був споживачем комунальних послуг, оскільки не користувався належним йому нерухомим майном.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність договірних відносин з позивачем, з тих підстав, що відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідача оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку - нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, провадження № 61-11107св18, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, провадження № 61-26204св18, від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18, тощо).

Щодо доводів відповідача про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК).

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

Частинами другою, третьою статті 264 ЦК визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за постання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , та наданих відповідачем платіжних документів, вбачається, що відповідач періодично вносив платежі на погашення загальної заборгованості за опалення. Зокрема відповідач у серпні 2024 року здійснив оплату за січень, лютий та березень 2024 року за отримані послуги (а. с. 49, 50, 51), що свідчить про визнання відповідачем свого обов`язку щодо сплати наданих послуг.

Таким чином, враховуючи наявність письмових доказів, які підтверджують факт оплати відповідачачем за надані послуги, що свідчить про переривання строку позовної давності, в зв`язку з чим, строк позовної давності станом на момент подання позову до суду 10 червня 2024 року позивачем не пропущено.

Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 травня 2025 року.

Головуючий:

Судді: