справа № 278/4347/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Віктора Мокрецького, за участю секретаря Анни Кривенької, розглянув цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі - ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 згідно із прохальною частиною якого просило стягнути із останньої на користь позивача заборгованість за договором № 530083 про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2021 року в загальній сумі 26 264,63 грн.

У обґрунтування заявленого позивач повідомив, що у лютому 2021 року між відповідачкою та первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» (далі - ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ») укладений вищезгаданий кредитний договір на підставі якого відповідачкою отримані грошові кошти. Згодом, право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договору про відступлення права вимоги перейшло до позивача. Разом із тим, відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути із ОСОБА_1 у примусовому порядку.

Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і, відповідно, без фіксації його перебігу та заперечень щодо такого порядку від учасників не надходило і судом не встановлено.

Відповідачка, у свою чергу, скерувала на адресу суду відзив на позовну заяву згідно із яким позов заперечила у повному обсязі. Зокрема, ОСОБА_1 стверджувала, що будь-яких договорів із Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» вона не підписувала та жодних коштів від указаного товариства не отримувала. Також відповідачка звернула увагу, що позивачем до матеріалів справи долучена копія електронного кредитного договору, проте із відомостей, наявних у ньому, однозначно ідентифікувати підписантів такого договору неможливо. Окремо ОСОБА_1 звернула увагу суду на те, що умови кредитного договору в частині обрахунку відсотків за користування кредитними коштами не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності, а тому в разі задоволення позову заявниця просить суд їх зменшити. Водночас, відповідачка також переконана у тому, що позивач у встановленому законодавством порядку не отримав право вимоги до неї за кредитним договором № 530083 про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2021 року, оскільки у матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем первісному кредитору грошових коштів в порядку виконання умов договору про відступлення права вимоги. Серед іншого, відповідачка також зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази перерахування їй первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» тіла кредиту, оскільки матеріали справи не містять у собі таких доказів.

Дослідивши матеріали справи судом установлені наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини.

28 лютого 2021 року між ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладений договір № 530083 про надання споживчого кредиту (а.с. 5-6).

Відповідно до п. 1.2 договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Згідно п. 1.3 сума кредиту (загальний розмір) складає 18 750 грн. Тип кредиту - кредит.

Пунктом 1.4 договору визначено, що строк кредиту 365 днів, з кінцевим терміном повернення 28 лютого 2022 року (включно). Детальні терміни повернення кредиту, визначені в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Тип процентної ставки фіксована.

Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить:

- за перший день користування кредитом (включно) 25% в день (9 125% річних);

- за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних (п. 1.5 договору).

Відповідно до п. 1.8 договору орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 28 306,70 грн.

Пунктом 2.1 сторони погодили, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 15 000, 00 грн за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем в Особистому кабінеті або надані Товариству іншим шляхом, в тому числі через засоби зв`язку; у розмірі 3 750 грн на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5 Договору.

Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту в порядку, передбаченому п. 2.1 договору (п. 2.4 договору) (а.с. 5).

Згідно із п.п. 3 п. 4.1 договору ТзОВ «Слон Кредит» має право, зокрема, укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача (а.с. 5 зворот).

Відповідно до п. 5.1 договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів (а.с. 6).

Пунктом 8.6 договору передбачено, що договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що відтворений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору (а.с. 6).

Підписуючи цей договір, споживач стверджує, що, зокрема, перед укладанням цього договору йому була у чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті (п. 8.8 договору).

У п. 9 договору Реквізити та підписи сторін містяться: паспортні відомості позивачки (її прізвище, ім`я та по батькові, номер паспорта, його дата видачі та номер органу, що видав документ, адреса зареєстрованого місця проживання), реєстраційний номер коду платника податків ОСОБА_1 . Окрім цього, в зазначеному розділі вказано, що кредитний договір підписаний одноразовим ідентифікатором «Р398» 21 лютого 2021 року об 11 годині 23 хвилині 58 секунд (а.с. 6 зворот).

Окрім цього, із матеріалів справи убачається, що вищевказаним одноразовим ідентифікатором у той же день та годину ОСОБА_1 підписаний також паспорт споживчого кредиту і графік платежів до договору № 530083 про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2021 року (а.с. 7-8).

Відповідно до довідки про ідентифікацію, що видана ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ» ідентифікація ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору № 530083 відбулася 28 лютого 2021 року за допомогою надсилання на номер телефону НОМЕР_2 одноразового ідентифікатора «Р398» (а.с. 9).

Згідно із листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» (далі - ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2646_42 від 11 червня 2024 року зазначеним товариством на виконання умов договору на переказ коштів ФК-П19/09-06 від 30 вересня 2019 року, який укладений між ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ» та «Універсальні платіжні рішення», 28 лютого 2021 року об 11 годині 26 хвилин 15 секунд переховано на карту № НОМЕР_3 15 000 грн (а.с. 7 зворот).

Із наданого ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ» розрахунку заборгованості за кредитним договором № 530083 від 28 лютого 2021 року станом на 26 листопада 2021 року за ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість на загальну суму 22 652,89 грн із яких: 16 499,22 грн - тіло кредиту та 6 153,67 грн - відсотки за користування кредитом (а.с. 10 зворот).

26 листопада 2021 року між ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТзОВ «Вердикт Капітал») укладений договір факторингу № 26-11/2021/13 (а.с. 13-15). Відповідно до п. 6.1.4 зазначеного договору право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників (Додаток № 2) та акту приймання-передавання документації визначених п. 8.2 даного договору, які у сукупності одночасно є підтвердження передачі фактору права грошової вимоги до Боржників після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги (а.с. 13 зворот).

Разом із тим, у п. 8.2. передбачено, що факт здійснення між сторонами приймання-передачі документації підтверджується відповідним актом (Додаток № 6) (а.с. 13 зворот).

Того ж дня між сторонами договору факторингу № 26-11/2021/13 від 26 листопада 2021 року підписані акти приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток № 2) та акт приймання-передавання документації реєстру боржників (Додаток № 4) (а.с. 15 зворот).

Відповідно до реєстру боржників за вищевказаним договором факторингу ТзОВ «Вердикт Капітал» передавалося право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 530083 від 28 лютого 2021 року на загальну суму 22 652,89 грн (порядковий номер у реєстрі № 27) (а.с. 16 зворот).

29 листопада 2021 року згідно із платіжним дорученням № 306360000 ТзОВ «Вердикт Капітал» на виконання вимог договору факторингу № 26-11/2021/13 від 26 листопада 2021 року перерахувало ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ» 1 426 646,32 грн (а.с. 15).

Відповідно до наданого ТзОВ «Вердикт Капітал» розрахунку заборгованості за кредитним договором № 530083 від 28 лютого 2021 року станом на 10 березня 2023 року за ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість на загальну суму 26 264,63 грн із яких: 16 499,22 грн - тіло кредиту, 6 153,67 грн - заборгованість за відсотками, 3 611,74 грн - заборгованість за відсотками нарахованими ТзОВ «Вердикт Капітал» за період із 26 листопада 2021 року по 27 лютого 2022 року (а.с. 11).

10 березня 2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладений договір № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (а.с. 19-22). За умовами п. 5.2. указаного договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток № 4) (а.с. 21).

Того ж дня між сторонами договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги підписаний акт прийому-передачі реєстру боржників (а.с. 22 зворот).

Відповідно до реєстру боржників ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» передавалося право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 530083 від 28 лютого 2021 року на загальну суму 26 264,63 (порядковий номер у реєстрі № 10991) (а.с. 23 зворот).

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором № 530083 від 28 лютого 2021 року, який проведений позивачем, за ОСОБА_1 станом на 10 липня 2024 року обліковувалась заборгованість на загальну суму 26 264,63 грн із яких: 16 499,22 грн - тіло кредиту та 9 765,41 заборгованість за відсотками (а.с. 12).

Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовані наступним чином.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Приписи ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою та другою ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно з пунктом 6 частини першої ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" унормовує, що одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною першою ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частина друга ст. 1081 ЦК України визначає, що грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

Згідно з положеннями ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання не сприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Так, щодо доводів сторони відповідача про те, що ОСОБА_1 не підписувала вищевказаного кредитного договору суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року в справі № 212/10457/21 відображений правовий висновок щодо того, що без введення логіна і паролю в інтернет-банкінгу (де обслуговується позичальник), які відомі виключно останньому, здійснення його верифікації, передання ним та отримання кредитором персональних даних від позичальника з метою укладення договору, є неможливим.

Так, за умовами 8.6 договору № 530083 від 28 лютого 2021 року сторони фактично дійшли згоди, що для підписання зазначеного договору відповідачкою використовуватиметься електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Також матеріалами справи підтверджується наявність у договорі персональних даних відповідачки, а саме: номеру паспорта громадянина України, дати та органу його видачі, реєстраційного номеру облікової картки платника податків, який присвоєний Кушніровій С.С., а також адреси її зареєстрованого місця проживання. Окрім того, матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо протиправності дій третіх осіб стосовно відповідачки, як і незаконності заволодінням його персональними даними з метою подальшого укладення договору № 530083.

Із вищевикладеного можливо дійти висновку, що договір № 530083 від 28 лютого 2021 року підписаний саме відповідачкою шляхом введення одноразового ідентифікатора (електронний підпис з одноразовим ідентифікатором) і є укладеними у порядку Закону України «Про електронну комерцію», що повністю відповідає положенням зазначеного Закону та приписам ЦК України. Окремо суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять і сторонами у встановленому процесуальним законом порядку суду не надано доказів, які б свідчили про те, що зазначений договір визнаний недійсними. Тобто, за таких обставин, діє презумпція правомірності правочину, оскільки його недійсність прямо законом також не встановлена.

Проте, стосовно тверджень відповідачки про відсутність доказів на підтвердження факту переходу до позивача права вимоги за наведеним кредитним договором суд зазначає наступне.

Так, судом із матеріалів справи установлено, що право вимоги до відповідачки передавалося первісним кредитором ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ» наступному кредиторові ТзОВ «Вердикт Капітал», від якого позивач мав набути таке право, на підставі договору факторингу № 26-11/2021/13 від 26 листопада 2021 року. Так, умовами зазначеного договору, передбачено, що право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників (Додаток № 2) та акту приймання-передавання документації визначених п. 8.2 даного договору, які у сукупності одночасно є підтвердження передачі фактору права грошової вимоги до Боржників після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги (п. 6.1.4 договору). Разом із тим, у п. 8.2. передбачено, що факт здійснення між сторонами приймання-передачі документації підтверджується відповідним актом (Додаток № 6).

Тобто, виходячи із приписів п. 6.1.4 та п. 8.2 указаного договору факторингу слідує, що перехід права вимоги за указаним договором відбувається у момент одночасного підписання його сторонами додатку № 2 до договору та додатку № 6 і підтверджується тільки при наявності у фактора обох додатків. Проте, у матеріалах справи наявні тільки додаток № 2 та № 4 договору факторингу № 26-11/2021/13 від 26 листопада 2021 року, даток же за № 6 у матеріалах справи відсутній і позивачем не заявлено клопотання про його витребування та не обґрунтовано причин неможливості його подання.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч.ч. 1-2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Верховний Суд у постанові від 14.06.2023 у справі №755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року в справі № 910/12525/20 виснувано, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором.

Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Ураховуючи викладене, можливо дійти висновку, що позивачем не доведений факт переходу права вимоги за кредитним договором № 530083 від 28 лютого 2021 року від ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ» до ТзОВ «Вердикт Капітал», а отже і не доведена можливість останнього передати таке право вимоги позивачеві. За таких обставин, суд унеможливлений вирішити питання стосовно стягнення із відповідачки на користь позивача спірної кредитної заборгованості.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Ураховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову в зв`язку із недоведеністю позивачем наявності у нього права вимоги до відповідачки за кредитним договором, то відсутня необхідність надавати подальшу оцінку решті доводів сторони відповідачки.

Із огляду на результати вирішення спору, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача не підлягають до відшкодування. Судові ж витрати відповідачки перед судом не декларувалися.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14 травня 2025 року.

Суддя Віктор Мокрецький