Провадження № 2/750/522/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря Мишастої К.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Федоренка І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «МРІЯ ЧЕРНІГІВ» про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна,

третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівська деревообробна компанія»,

в с т а н о в и в:

у листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Житолво-будівельний кооператив «МРІЯ ЧЕРНІГІВ» про визнання за ним права власності на об`єкти нерухомого майна.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до письмової заяви позивача від 24.02.2020 про вступ до обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «МРІЯ ЧЕРНІГІВ», його прийнято в якості пайовика в асоційовані члени та до пайової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за будівельною адресою: АДРЕСА_1 . Між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення пайових внесків № 6/4, згідно умов якого позивач зобов`язався взяти участь в реалізації статутних цілей і завдань кооперативу, шляхом прийняття на себе частки фактичних витрат по будівництву житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язався здійснити будівництво будинку та здати його в експлуатацію у другому кварталі 2021 року, передати позивачу закріплену двокімнатну квартиру, будівельний номер АДРЕСА_2 , розрахункова площа квартири 63,20 м2 на 6 поверсі та всі документи, необхідні для реєстрації права власності на нього за умови виконання позивачем, як пайовиком, зобов`язань за цим договором. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, сплатив пай за квартиру в сумі 677250 грн. Проте, відповідач, в установлений договором строк, не здав в експлуатацію житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Додатково до договору № 6/4 між позивачем та відповідачем 02.03.2020 було укладено договір про внесення пайових внесків № к6/3, відповідно до умов якого, кооператив приймає пайовика в асоційовані члени та до пайової участі у будівництві будинку. Пайовик зобов`язується взяти участь в реалізації статутних цілей і завдань кооперативу, шляхом прийняття на себе частки фактичних витрат по будівництву житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а кооператив зобов`язався здійснити будівництво будинку та, після здачі будинку в експлуатацію, передати позивачу, як пайовику, закріплену за ним комору, будівельний номер 15, розрахункова площа 2,70 м2 (надалі комора) та документи, необхідні для реєстрації права власності на неї, за умови виконання зобов`язань за цим договором. На виконання умов договору, позивачем перераховано на розрахунковий рахунок відповідача 22000 грн. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Відповідач, в установлений договором строк, не здав в експлуатацію житловий будинок. Також, відповідачем було запропоновано позивачу укласти додаткову угоду до договору № 6/4, якою передбачено можливість в односторонньому порядку відповідачу збільшувати суму договору без будь-якого обґрунтування та необхідність внесення позивачем доплати до повністю сплаченого пайового внеску в сумі 219300 грн.

Також, позивач зазначає, що згідно Реєстру будівельної діяльності портал Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (далі Реєстр) житловий будинок по АДРЕСА_1 13.09.2024 введено в експлуатацію та видано сертифікат № ЧГ78 від 13.09.2024 про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 26.09.2024 № 633 «Про присвоєння адреси об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна» багатоквартирному житловому будинку з вбудовано-прибудованими магазинами і нежитловими приміщеннями 100-135 по АДРЕСА_1 , присвоєно адресу: АДРЕСА_3 .

На прохання позивача надати Акт прийому-передачі об`єкту інвестування та інші необхідні документи, згідно укладених договорів, уповноваженою особою відповідача йому було відмовлено у видачі документів у зв`язку з не укладанням додаткової угоди та несплати доплати в сумі 219300 грн. та рекомендовано звернутись до суду для вирішення цього питання.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 листопад 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачам строк для подачі відзиву на позов.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 січня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що збудований будинок ще до введення його в експлуатацію зазнав пошкоджень у ході бойових дій, на відновлення пошкоджень відповідачем витрачені додаткові кошти, а тому, у разі доплати позивачем грошових коштів, відповідач здійснить усі належні дії щодо оформлення об`єктів нерухомості за відповідачем.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений завчасно та належним чином, заяв чи клопотань до суду не подав.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

24 лютого 2020 року між ОСОБА_2 та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «МРІЯ ЧЕРНІГІВ» укладено договір про внесення пайових внесків № 6/4 за умовами якого позивач зобов`язався взяти участь в реалізації статутних цілей і завдань кооперативу, шляхом прийняття на себе частки фактичних витрат по будівництву житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язався здійснити будівництво будинку та здати його в експлуатацію орієнтовно у другому кварталі 2021 року, передати позивачу закріплену двокімнатну квартиру, будівельний номер АДРЕСА_2 , розрахункова площа квартири 63,20 м2 на 6 поверсі та всі документи, необхідні для реєстрації права власності на нього за умови виконання позивачем, як пайовиком, зобов`язань за цим договором (а.с.13-17).

Відповідно до п. 1.1 розділу 1 договору, розмір паю, вказаний в п. 2.1 розділу 2 договору, є остаточним (за винятком зміни розміру паю у відповідності до п.п. 2.6, 2.7 договору 6/4) і включає витрати кооперативу на будівництво будинку, оплату виконаних робіт і виконання всіх необхідних дій для завершення будівництва будинку і здачі його в експлуатацію.

Згідно із п. 2.1 розділу 2 договору пайовик, в порядку і на умовах, передбачених цим договором, вносить пай у розмірі повного розрахунку за проектну площе в сумі 663600 грн.

При цьому, пунктом 2.6 розділу 2 договору передбачено, що у випадку збільшення цін на будівельні матеріали або вартості виконання робіт, інфляції, кооператив має право в односторонньому порядку переглянути розмір частини паю, який не внесений на момент цієї події, про що письмово сповіщає пайовика.

Пунктом 2.7 розділу 2 договору № 6/4 встановлено, що якщо загальна площа реально збудованого житлового об`єкту перевищує загальну площу за проектом, то різниця оплачується пайовиком шляхом внесення додаткового паю за ціною, яка буде встановлена в день укладення даного договору.

Враховуючи, що за даними технічної інвентаризації розрахункова площа квартири склала 64,50 м2 (збільшено на 1,3 м2), сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до договору № 6/4 від 12.05.2021, за умовами якої пайовиком в строк до 12.05.2021 сплачується додатковий пайовий внесок в сумі 13650 грн. (а.с. 20).

Платіжними дорученнями АТ «Кредобанк» та довідкою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «МРІЯ ЧЕРНІГІВ» підтверджується, що позивачем на користь відповідача сплачена сума паю за квартиру в повному обсязі в розмірі 677250 грн. (а.с. 21-24).

02.03.2020 між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення пайових внесків № к6/3, відповідно до умов якого, кооператив приймає пайовика в асоційовані члени та до пайової участі у будівництві будинку. Пайовик зобов`язується взяти участь в реалізації статутних цілей і завдань кооперативу, шляхом прийняття на себе частки фактичних витрат по будівництву житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а кооператив зобов`язався здійснити будівництво будинку та після здачі будинку в експлуатацію передати позивачу, як пайовику, закріплену за ним комору, будівельний номер 15, розрахункова площа 2,70 м2 (надалі комора) та документи, необхідні для реєстрації права власності на неї, за умови виконання зобов`язань за цим договором (а.с.25-28).

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 договору пайовик, в порядку та на умовах, передбачених договором, вносить пай в розмірі повного розрахунку за проектну площу в сумі 22000 грн. за комору.

Платіжними дорученнями АТ «Кредобанк» та довідкою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «МРІЯ ЧЕРНІГІВ» підтверджується, що позивачем на користь відповідача сплачена сума паю за комору в повному обсязі в розмірі 22000 грн. (а.с. 32-33).

Позивачем на адресу відповідача неодноразово надсилалися претензії з вимогою надати йому інформацію стосовно можливості отримання технічної документації та документації про готовність будинку до експлуатації та надання йому копії Статуту обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «МРІЯ ЧЕРНІГІВ» (а.с. 34, 37-38, 43-44, 49).

Листом від 17.10.2023 відповідач повідомив позивача, що у зв`язку з військовою агресією рф, в сусідній будинок було влучання авіабомби, що спричинило пошкодження вибуховою хвилею будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Було проведено загальні збори пайовиків та прийнято рішення про відновлення будинку згідно кошторису відновлювальних робіт, та повідомлено пайовиків в письмовій формі щодо укладання додаткових угод і оголошено суми доплат до пайових внесків пропорційно площі квартир (а.с. 41).

Листом від 04.01.2024 відповідач повідомив, що оскільки позивач не з`явився для підписання Додаткової угоди до договору, а також в разі не сплати додаткових послуг та витрат на закупівлю матеріалів, що передбачені Договором та Додатковими угодами до нього, кооператив має право реалізувати квартиру, з поверненням пайовику внесеного ним паю протягом 30 днів, після реалізації об`єкта інвестування (а.с. 48).

27.01.2024 позивач листом повідомив відповідача, що він не погоджується з тим, що квартиру АДРЕСА_2 може бути реалізовано з поверненням йому пайових внесків в розмірі 677250 грн., оскільки він оплатив повну вартість об`єктів нерухомості згідно умов договору (а.с. 49).

Крім того, позивач у своєму позові вказує, що укладаючи договір про пайову участь у будівництві новобудови, він продав своє колишнє житло, вклав всі свої збереження, спірна квартира мала стати його єдиним житлом, а тому підстав для реалізації квартири та повернення йому коштів немає.

17.10.2024 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Чернігівської міської ради надано відповідь на запит ОСОБА_2 , в якій зазначено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівська деревообробна компанія» 09.09.2024 до Управління було подано заяву про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (1 черги) та видачу сертифіката з доданими документами через електронний кабінет порталу державних послуг «ДІЯ», за результатами розгляду якої управлінням було прийнято рішення про видачу сертифіката на об`єкт будівництва: «Будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими магазинами і нежитловими приміщеннями на орендованій земельній ділянці по АДРЕСА_1 , дані було занесено до Реєстру будівельної діяльності за № ЧГ78 від 13.09.2024 (а.с. 55).

Листом від 17.10.2024 Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради повідомило позивачу, що багатоквартирному житловому будинку з вбудовано-прибудованими магазинами і нежитловими приміщеннями (перша черга), у тому числі: квартирам з 1-54, нежитловим приміщенням 100-135 товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівська деревообробна компанія» по АДРЕСА_1 було присвоєно адресу АДРЕСА_3 (а.с. 70).

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною третьою статті 12 і частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У загальних положеннях про зобов`язання передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також наголошено про необхідність виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

У частині першій статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Також у статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

З аналізу вказаних норм права можна зробити висновок, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин.

Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність».

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.

Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Частиною першою статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У частині другій статті 331 ЦК України чітко вказано, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 цього Закону).

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234 гс 18).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115 гс 19) та від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445 цс 19) зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

У статті 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» вказано, що об`єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.

Тобто після завершення будівництва та здачі будинку в експлуатацію квартира, як окремий об`єкт цивільних правовідносин, ще не існує і набуває юридично статусу об`єкта цивільних правовідносин лише після державної реєстрації, здійсненої відповідно до чинного законодавства.

У пункті 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, встановлено, що для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються: документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо); технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).

Нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8 цс 21).

Укладаючи договір пайової участі в будівництві, пайовик отримує речове право, яке засвідчує правомочність його, як власника, на отримання права власності на нерухоме майно у майбутньому.

Право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію, якщо таке передбачено законом чи договором, а повноцінним об`єктом у розумінні ЦК України такий об`єкт стає після його державної реєстрації, оскільки жодних виключень щодо необхідності державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, як передбачено у частині першій статті 181 та частині другій статті 331 ЦК України для новоствореної речі, якою є квартира в новозбудованому будинку, цивільне законодавство не містить.

Захист прав на новостворене майно, прийняте в експлуатацію, в разі невизнання відповідачем прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист здійснюється на загальних засадах цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338 цс 18).

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.

У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.

Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.

Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, крім судового, шляху відновлення порушеного права.

Тобто зазначений спосіб захисту як різновид загального способу захисту - визнання права може бути використаний не тільки в речово-правових відносинах, але й у зобов`язально-правових, так як сам по собі факт перебування осіб у тих чи інших відносинах, у тому числі договірних, не може перешкоджати застосуванню до цих відносин норм інститутів загальної частини цивільного права.

Способи захисту права, обрані позивачем та застосовані судом, повинні найбільш ефективно поновлювати порушені права, а специфіка інвестування в об`єкти будівництва та визначення новоствореного майна як об`єкта захисту права, відмінного від майнових прав на етапі укладення договорів про пайову участь, які мають різні назви, повинні тлумачитися на користь тієї особи, права якої порушено.

Отже, у випадку оспорювання чи невизнання за пайовиком, який виконав умови договору пайової участі, первісного права власності на новостворений об`єкт інвестування, введений в експлуатацію, ефективним способом захисту такого права є визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України.

Позивач мав обґрунтовані та законні сподівання на реалізацію свого майнового права - отримання новозбудованої квартири у власність, адже позивач у повному обсязі і своєчасно вніс пайові внески згідно умов договору. Позов ОСОБА_2 спрямований на захист його права на новозбудовану квартиру, яке не визнається відповідачем. Способом захисту позивач обрав визнання за ним такого права, що відповідає положенням статті 16 ЦК України.

Визнання права власності є ефективним і належним способом захисту прав позивача, який за договором пайової участі повністю сплатив узгоджену в договорі грошову суму, проте не може реалізувати свої права через відмову відповідача надати необхідні документи для оформлення права власності на квартиру , вартість якої сплачена покупцем у повному обсязі.

Позивач позбавлений іншого способу реалізувати свої права на квартиру, ніж визнання цього права у судовому порядку, а тому обраний ним спосіб судового захисту у спірних правовідносинах є ефективним, універсальним і застосовним до спірних правовідносин. Спосіб захисту права власності, передбачений статтею 392 ЦК України, є таким, що найбільш повно відновлює порушені права позивача.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц (провадження № 14-31 цс 20), у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №569/5954/19 (провадження № 61-6542 св 22)

За встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у зв`язку із задоволенням його позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 289, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «МРІЯ ЧЕРНІГІВ» (юридична адреса: вул. Народного руху, 9, оф. 202 м. Чернігів, код ЄДРПОУ: 41355345) про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 (будівельна адреса: АДРЕСА_1 ).

Визнати за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно: комору № НОМЕР_2 , загальною площею 2,70 м2, що знаходиться на 6 поверсі в житловому будинку по АДРЕСА_3 (будівельна адреса: АДРЕСА_1 ).

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «МРІЯ ЧЕРНІГІВ» на користь ОСОБА_2 6992 грн. 50 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст постанови складений 12.05.2025.

Суддя