Провадження №2/523/1001/25
У Х В А Л А

"08" травня 2025 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Дмітрієвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи по цивільній справі № 523/11687/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Пересипський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа №523/11687/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Пересипський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси про визнання батьківства.

Обґрунтовано позовні вимоги тим, що позивач ОСОБА_1 являється батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з тим, що у позивача на той час був паспорт громадянина СРСР, тому у ВДРАЦС при видачі свідоцтва про народження його сина, його прізвища не записали. Позивач разом із ОСОБА_4 та сином ОСОБА_3 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, виховували сина. Дані факти підтверджуються: фотознімками; в графі батько зазначено: ОСОБА_5 ; місце реєстрації сина ОСОБА_6 , мати ОСОБА_4 та позивача, одна й та сама, шо підтверджується довідкою Об`єднання співвласників гуртожитку «Заболотного 26А» від 01.06.2023 за №14; рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.02.2016 року № 523/1778/16-ц; показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 . Крім того, його син ОСОБА_6 , щодо якого позивач просить встановити батьківство, був мобілізований до лав Збройних Сил України. 29.12.2022 року він був визнаний безвісті відсутній. Його син був одружений з ОСОБА_2 , у них народився син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно єдиним гарантованим шляхом встановлення його батьківства щодо сина ОСОБА_6 , є призначення судом судової медичної експертизи ДНК, про родинне споріднення між ним та онуком. Встановлення його батьківства щодо сина ОСОБА_6 необхідне для отримання майнових та немайнових прав після сина ОСОБА_6 .

27.03.2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Пошали К.С. подала до суду відзив на позов, яким позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Обґрунтовано відзив на позов наступним: в позовній заяві не наведені докази, та навіть взагалі проігноровано факт на підставі якого був зроблений запис в свідоцтві про народження ОСОБА_3 . Не зазначено доказів того, чи перебувала мати ОСОБА_3 у шлюбі з іншою особою, на час його народження. Враховуючи народження ОСОБА_3 до 01.01.2004 року, до спірних правовідносин слід застосовувати положення КпШС. Стороною позивача не надано суду доказів ведення спільного господарства, доказів переписки, чеків на переказ грошей, тощо. У своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що про факт народження ОСОБА_3 йому було відомо з народження, при цьому не зазначає, чому лише наразі він звернувся до суду із позовом.

10.11.2023 року позивач ОСОБА_1 подав до суду клопотання про призначення по справі експертизи ДНК, з метою повного та всебічного розгляду справи, просив: призначити у справі № 523/11687/23 судову молекулярну-генетичну експертизу, виконання якої доручити експертам ТОВ «Мама Папа». Поставити на вирішення експертизи наступне питання: чи являється ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 біологічним дідусем, тобто батьком батька ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народженого матір`ю ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

27.03.2024 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Пошали К.С. подала до суду заперечення на клопотання про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи. В обґрунтування заперечень зазначила наступне: враховуючи народження ОСОБА_3 до 01.01.2004 року, до спірних правовідносин слід застосовувати положення КпШС. На теперішній час не встановлено, на підставі якої статті зроблено первинний запис в свідоцтві про народження ОСОБА_3 , в графі батько. Також, не встановлено, чи перебувала мати у шлюбі з іншою особою, на час народження ОСОБА_3 .

У судове засідання 08.05.2025 року сторони не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, подали клопотання про вирішення питання про призначення експертизи у їх відсутність, враховуючи раніше надані пояснення.

У попередньому судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Бурега І.В. підтримали подане до суду клопотання про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи, просили його задовольнити.

У попередньому судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Миколюк А.П. просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки позивач пропустив строки давності для визнання свого батьківства, за таких обставин не може бути призначена судова молекулярно-генетична експертиза. Також, не погодився на запропоновану позивачем експертну установу, заперечуючи цілком проти призначення експертизи. Надав пояснення аналогічні викладеним у запереченнях на клопотання.

Суд, розглянувши клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку, що вказане клопотання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Предметом розгляду суду є позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання батьківства відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 09.04.2025 року, № витягу 8, щодо актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №175, матір`ю зазначено ОСОБА_4 , батьком зазначено ОСОБА_5 (відомості про батька внесені за заявою матері, відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України).

Відповідно до копії Актового запису про народження №352 від 06.03.2021 року ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком зазначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , матір`ю зазначено ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Підстава запису відомостей про батька спільна заява батьків про визнання батьківства.

Відповідно до копії Актового запису про шлюб №1146 від 27.08.2022 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрували шлюб 27.08.2022 року, про що видано свідоцтво серія НОМЕР_1 .

Суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. 01 січня 2004 року набрав чинності СК України, у зв`язку із чим, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися під час розгляду справ про встановлення батьківства, слід виходити з дати народження дитини, тому якщо дитина, батьківство щодо якої оспорюється, народилась до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати норми КпШС України (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 161/10712/21 (провадження № 61-1153свп23)).

Враховуючи те, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , тому питання про встановлення батьківства, у цьому випадку, повинно регулюватися нормами КпШС України.

Частинами другою та третьою статті 53 КпШС України встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Доказами визнання батьківства можуть буті: листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Таким чином, за змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин.

Підстави для визнання батьківства, передбачені у статті 128 СК України, відрізняються від підстав його встановлення згідно зі статтею 53 КпШС України.

Ця стаття не містить такої підстави встановлення батьківства, яка ґрунтується на проведеній медичній молекулярно-генетичній експертизі.

Проте частина третя статті 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство.

Рішення щодо визнання/встановлення батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Тобто при вирішенні спору про встановлення батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності.

Таке правозастосування узгоджується із правовими висновками Верховного Суду викладеними зокрема у постанові від 28.08.2019 року у справі 754/3558/16-ц, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи.

Згідно з частиною 1 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності умов, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами для підтвердження чи спростування факту батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази.

Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, буквального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц. В постанові Верховного Суду у справі №478/690/18 від 25.08.2020 зазначено, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства.

Отже, у наявній справі висновок судової молекулярно-генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

Враховуючи викладене, беручи до уваги що для перевірки кровного споріднення позивача ОСОБА_1 , із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який наразі рахується як безвісті відсутній, необхідні спеціальні знання в галузі судової генетики, суд дійшов висновку про призначення вказаної судової експертизи, у зв`язку з чим клопотання позивача підлягає задоволенню в цій частині.

При цьому, враховуючи наявність у безвісті відсутнього ОСОБА_3 єдиного рідного сина ОСОБА_12 , суд не вбачає іншого шляху, ніж як призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, із використанням біологічного матеріалу ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому вважає за необхідне зобов`язати відповідача ОСОБА_2 з дитиною на вимогу експерта з`явитися для проведення експертизи.

Доказів можливості проведення експертизи із застосуванням біологічного матеріалу інших осіб, ніж малолітній, або доказів існування біологічного матеріалу самого ОСОБА_3 , суду сторонами не надано.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Обов`язки держави, які випливають із конвенційних прав і свобод, можна поділити на дві групи: негативний обов`язок і позитивні обов`язки. Негативний полягає в утриманні від неправомірного втручання у права та свободи. Позитивні обов`язки - створення законодавчих та інституційних механізмів для гарантування кожному, хто перебуває під юрисдикцією держави, ефективного використання прав і свобод та їх відновлення в разі порушення. Усі позитивні обов`язки держави можна поділити на матеріальні та процедурні.

Матеріальні (субстанційні, сутнісні) зобов`язання - це основні заходи, які необхідні з боку держави для повного здійснення гарантованих прав людини, тоді як процедурні зобов`язання полягають у встановленні державою внутрішніх процедур, які спрямовані на забезпечення більш ефективного захисту осіб, яке вимагає в кінцевому результаті достатніх засобів для порушених прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ).

При цьому при вирішенні спору про визнання батьківства суди повинні не допускати порушення статті 8 Конвенції, яка гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, оскільки нормативні, процедурні і процесуальні обмеження, що не дозволяють установити біологічне батьківство, можуть свідчити про порушення гарантійного права особи на повагу до сімейного життя, що неодноразово визнавалося ЄСПЛ.

У рішенні від 13 жовтня 2020 року у справі «KOYCHEV v. Bulgaria» (заява № 32495/15) ЄСПЛ виснував про те, що неможливість стверджуваного біологічного батька дитини домогтися розгляду по суті питання про визнання його батьківства є порушенням статті 8 Конвенції. Хоча національні органи та суди у своїх рішеннях навели конкретні причини, які, на їхню думку, виправдовували відмову у наданні дозволу заявникові встановити своє батьківство, процес прийняття цих рішень, як вбачається, не гарантував належного захисту інтересів заявника та не дав змоги детально оцінити факти і збалансувати відповідні інтереси. Як наслідок, ЄСПЛ визнав, що, незважаючи на широкі межі свободи розсуду, наданої державам у таких справах, право на повагу заявника до його приватного життя було порушено.

Порушення статті 8 Конвенції установлено також тоді, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи (рішення від 18 травня 2006 року у справі «Ружанські проти Польщі» («Rozanski v. Poland», заява № 55339/00, § 78, 79). На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадах, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини та не проігнорувавши при цьому інтереси ймовірного біологічного батька (рішення ЄСПЛ від 12 лютого 2013 року у справі «Кріштіан Барнабас Тот проти Угорщини» («Krasztian Barnabas Tot v. Hungary», заява № 48494/06, § 33-38).

Межа між позитивними та негативними зобов`язаннями держави за статтею 8 Конвенції не підлягає чіткому визначенню, проте застосовні принципи є подібними. В обох контекстах слід враховувати справедливий баланс, який має бути встановлений між конкуруючими інтересами (там само, пункт 99) (YAKUSHEV v. UKRAINE, № 15978/09, § 16, 21, 22, ЄСПЛ, від 14 грудня 2018 року).

Суд вважає, що призначення по даній справі судової молекулярно-генетичної експертизи, як раз і забезпечить справедливу рівновагу та баланс між інтересами сторін по даній справі, та не порушить найкращі інтереси дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам положення статті 109 ЦПК України, яка передбачає наслідки ухилення від участі в експертизі, відповідно до якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Щодо доводів сторони відповідача про пропуск позивачем встановленого ст. 129 Сімейного кодексу України річного строку для звернення до суду, то суд зазначає що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення Сімейного кодексу України.

В свою чергу, позивач по даній справі не ставить питання про оспорювання батьківства, а враховуючи проведення запису про батька, в актовому записі про народження ОСОБА_3 , за заявою матері, ставить питання про встановлення батьківства, що відповідає ч.2 ст. 53 КпШС. У будь-якому випадку, питання дотримання позивачем строку позовної давності не може вирішуватися на стадії підготовчого провадження по справі, та бути підставою для відмови у призначенні по справі судової експертизи, цьому питанню суд буде надавати окрему правову оцінку вже під-час ухвалення судового рішення по суті спору.

Одночасно, суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо неможливості призначення по справі експертизи, за відсутності в матеріалах справи доказів того, чи перебувала матір ОСОБА_3 у шлюбі з іншим чоловіком, на час його народження.

Суд констатує, що на стадії призначення по справі експертизи, першочергове значення має, в якому порядку вносився запис про батька, в актовий запис про народження дитини, що судом і встановлено запис внесено за заявою матері. Інформація про перебування чи не перебування матері ОСОБА_3 у шлюбі, на час його народження, не впливає на вирішення питання щодо призначення по справі заявленої експертизи.

Згідно з частиною 3 статті 103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

У судовому засіданні позивач та його представник просили призначити проведення експертизи експертам ТОВ «Мама Папа».

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти призначення по справі судової експертизи, загалом, не пропонував свій варіант експертної установи, у випадку призначення по справі судової експертизи.

З огляду на викладене, суд констатує, що учасниками справи не досягнуто згоди щодо суб`єкта проведення експертизи експерта або експертної установи, тому це питання вирішується судом.

З метою усунення будь-яких сумнівів у об`єктивності проведення експертизи, суд вважає за необхідне доручити проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, експертам Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (65005, м. Одеса, пров. Валіховський, 4), попередивши експертів про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України.

Згідно з частинами 4, 5 статті 103ЦПК України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

З урахуванням запропонованих позивачем питань, суд дійшов висновку визначити наступні питання, з яких має бути проведена вказана судова експертиза:

1) чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та малолітнім ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

2) чи являється ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 біологічним дідусем ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто батьком його батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно роз`яснень, що викладені у п. 45 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне оплату за проведення експертизи покласти на позивача ОСОБА_1 , оскільки за його клопотанням призначена зазначена експертиза.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи зупинити провадження у справі у випадках призначення судом експертизи.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 5 частини першої статті 252 цього Кодексу, - на час проведення експертизи.

Враховуючи, що для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи необхідний значний проміжок часу, а також враховуючи те, що зазначена експертиза буде проводитися також на підставі матеріалів наявної цивільної справи, суд дійшов висновку, що на час проведення вказаної експертизи провадження у справі слід зупинити, направивши експертам матеріали наявної цивільної справи.

Керуючись ст.ст. 103, 109, 252, 253, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи по цивільній справі № 523/11687/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Пересипський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси про визнання батьківства задовольнити частково.

Призначити у справі № 523/11687/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Пересипський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси про визнання батьківства - судову молекулярну-генетичну експертизу, виконання якої доручити експертам Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (65005, м. Одеса, пров. Валіховський, 4).

На вирішення експертизи поставити наступні питання:

1) чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 та малолітнім ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

2) чи являється ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 біологічним дідусем ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто батьком його батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Попередити експерта про кримінальну відповідальність за ст.384, 385 КК України.

Оплату за проведення експертизи, а також всі інші витрати, пов`язані з її проведенням, покласти на позивача ОСОБА_1 .

Надати для проведення експертизи матеріали цивільної справи № 504/2391/24.

Зобов`язати позивача ОСОБА_1 , а також відповідача ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на вимогу експерта з`явитися до Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (65005, м. Одеса, пров. Валіховський, 4).

Роз`яснити сторонам про наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені ст.109 ЦПК України, зокрема, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Провадження у справі на час проведення експертизи - зупинити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: К.О. Далеко