Провадження № 22-ц/802/528/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

розглянувши в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про стягнення невиплаченої пенсії, належної спадкодавцеві, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у справі № 140/2041/21 було зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_2 з 23 серпня 2020 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік). Як наслідок відповідачем було проведено нарахування доплати до пенсії ОСОБА_2 у сумі 129265,69 грн, однак вказана сума за її життя останній виплаченою не була.

Позивач вказує, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. У зв`язку з цим він, як її спадкоємець, отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, у тому числі й на заборгованість з неотриманої пенсії. Згодом, він звернувся з письмовою заявою до ГУ ПФУ у Волинській області про виплату недоотриманої пенсії спадкодавця, в чому йому було відмовлено. Відтак, відповідач фактично ухиляється від виконання свого обов`язку по здійсненню доплати до пенсії спадкодавця, яка була належна їй на час смерті .

Враховуючи наведене, просив суд стягнути з ГУ ПФУ у Волинській області на свою користь в порядку спадкування неотримані спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя пенсійні виплати, що нараховані згідно з рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у справі № 140/2041/21 в сумі 129265,69 грн, а також судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 неодержану за життя спадкодавця пенсію в розмірі 129265 грн 69 коп., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь держави судовий збір в сумі 1292 грн 65 коп.

Не погодившись із даним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, дослідивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна. Зазначає, що cтаном на 01 грудня 2024 року до ГУ ПФУ у Волинській області надійшло 49428 судових рішень у справах про пенсійне забезпечення громадян, фінансування яких здійснюється за окремою бюджетною програмою з погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили. Відтак, заборгованість з виплат за рішеннями судів існує з об`єктивних причин (відсутність в достатній кількості асигнувань з Державного бюджету України) та її погашення не залежить від управлінських рішень посадових осіб ГУ ПФУ у Волинській області. Враховуючи зазначене, вказує, що відсутні підстави для стягнення невиплачених коштів у порядку спадкування, а тому вважає, що суд прийняв незаконне та необґрунтоване рішення, яке просить скасувати.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду від позивача не надходив.

Від представника відповідача Степанова І. В. до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі на підставі наданих суду матеріалів.

Від позивача ОСОБА_1 також надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

З огляду на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд виходив із обґрунтованості позовних вимог, зауваживши, що оскільки суми доплати пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень, тому з ГУ ПФУ у Волинській області на користь ОСОБА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягає стягненню неотримана пенсія в сумі 129265,69 грн.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується, оскільки рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Судом установлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у справі № 140/2041/21, зокрема, було зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_2 з 23 серпня 2020 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Вищевказане судове рішення набрало законної сили та є чинним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Про дану обставину свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 78254310 від 06.09.2024 року (а.с. 12).

Спадкоємцем ОСОБА_2 за заповітом є позивач ОСОБА_1 , який прийняв спадщину та не заявив відмови від її прийняття. Зазначене підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 06.09.2024 року державним нотаріусом Маневицької державної нотаріальної контори Волинської області Сахнік О.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 608 (а.с. 11).

Вказаним свідоцтвом про право на спадщину посвідчено право позивача на заборгованість по недоотриманій пенсії ОСОБА_2 , що перебуває в ГУ ПФУ у Волинській області відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.04.2021 року у справі № 140/2041/21 в сумі 129265,69 грн.

02 жовтня 2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про виплату недоотриманої пенсії його померлої баби, призначену на підставі судового рішення у справі № 140/2041/21.

У відповідь на заяву ГУ ПФУ у Волинській області своїм листом № 14398-13447/М-02/8-0300/24 від 31.10.2024 року повідомило, що виплата нарахованих коштів буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету (а.с. 8-9).

Таким чином, ОСОБА_2 за життя було нараховано суми недоотриманої пенсії, однак вони не були їй виплачені.

Відтак, суд вважає доведеним, що позивачу ОСОБА_1 , як спадкоємцю ОСОБА_2 , фактично відмовлено у виплаті нарахованої за життя його спадкодавця-пенсіонера суми пенсії, які їй за життя не були виплачені, в сумі 129265,69 грн.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (ст. 1219 ЦК України).

За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За нормами ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (ст. 1227 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19 зазначив, що тлумачення ст. 1227 ЦК України доводить, що цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (ст. 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця.

Окрім цього, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом.

Положення ч.ч. 2, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 23.09.2020 року (справа №428/6685/19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судом при застосуванні норм права.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонеру і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2024 року у справі № 461/5878/22, невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Правопорядок не може допускати ситуації, коли нівелюється законна сила судового рішення.

Згідно зі ст. 46 цього ж Закону нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що спадщина є сукупністю прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходить від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті. Право на спадщину переходить лише до спадкоємців, які прийняли спадщину в установленому порядку.

Отже, суми пенсії, які не були одержані спадкодавцем за життя, входять до складу спадщини за сукупності наступних умов: спадкодавець за життя мав право на їх одержання та не реалізував це право; після смерті спадкодавця відсутні члени його сім`ї (або їх неможливо встановити).

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 не було виплачено нараховані доплати до пенсії в 129265,69 грн, інші члени сім`ї спадкоємця до Пенсійного фонду з указаного приводу у шестимісячний строк не звертались, а Пенсійний фонд вже після спливу шести місяців після відкриття спадщини відмовився виплатити позивачу зазначені успадковані кошти.

Оскільки ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, тому вищевказані пенсійні виплати увійшли до складу спадщини.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області зобов`язане виплатити позивачу ОСОБА_1 присуджені та неотримані за життя ОСОБА_2 суми доплат до пенсії, які були їй нараховані в розмірі 129265,69 грн.

Такий підхід також застосований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі №355/323/17, від 16 грудня 2020 у справі №428/12730/19.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для відмови в позові з посиланням на велику кількість судових рішень про стягнення коштів, які виконуються в порядку черговості, оскільки стосуються порядку виконання рішень, а не права особи на належні їй кошти.

Верховний Суд у постановах від 05 серпня 2020 року у справі № 673/393/19, від 27 серпня 2020 року у справі № 804/536/18 зробив висновки, що сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій пенсійного фонду, який не виконував у добровільному порядку судове рішення, що набрало законної сили, і яким пенсійний орган було зобов`язано провести нарахування та виплату підвищення до пенсії.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на об`єктивно встановлених фактичних обставинах справи, яким судом надано належну правову оцінку, правильно застосовані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 375 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2025 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді