ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року

м. Київ

справа № 286/2439/20

провадження № 61-18077св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Овруцька міська рада, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Овруцької міської ради, ОСОБА_2 про визнання рішення про передання у власність земельної ділянки незаконним, визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування державної реєстрації

за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Войтевича Андрія Сергійовича на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 08 грудня 2023 року у складі колегії суддів: Талько О. Б., Коломієць О. С., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги, просив визнати незаконним та скасувати рішення Овруцької міської ради від 21 серпня 2014 року № 180 в частині затвердження проекту землеустрою щодо та передання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки розміром 0,01 га для будівництва індивідуального гаража, кадастровий номер :01:002:0357 (адреса - АДРЕСА_1 ); визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку розміром 0,01 га для будівництва індивідуального гаража, кадастровий номер :01:002:0357, від 22 вересня 2014 року № 27089415, видане на ім`я ОСОБА_2 ; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку розміром 0,01 га для будівництва індивідуального гаража, кадастровий номер :01:002:0357 за ОСОБА_2 ; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер 59619937 від 03 серпня 2021 року, державний реєстратор виконкому Овруцької міської ради Житомирської області, на гараж на АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та припинити право власності ОСОБА_2 на вказаний гараж.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 2019 року він придбав нежитлову будівлю сховища на АДРЕСА_3 , загальною площею 292,7 кв. м.

На підставі договору купівлі-продажу від 07 листопада 2019 року він придбав земельну ділянку несільськогосподарського призначення, розташовану на АДРЕСА_3 , загальною площею 0,0251 га, кадастровий номер :01:002:0461.

У подальшому виявилось, що земельна ділянка, розміром 0,01 га на якій розташована частина будівлі, кадастровий номер :01:002:0357, була передана для будівництва індивідуального гаража ОСОБА_2 . Ця земельна ділянка зареєстрована за іншою адресою ( АДРЕСА_1 ), але на ній розташована належна позивачу будівля на АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку та зареєструвала право власності на це майно. Спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_2 незаконно, без придбання у власність розміщеної на ній споруди.

Для врегулювання цього питання позивач звертався до Овруцької міської ради із заявою, де просив вирішити в позасудовому порядку спір щодо земельної ділянки. Овруцька міська рада відмовила у задоволенні заяви та рекомендувала звернутись до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Овруцький районний суд Житомирської області рішенням від 26 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнив частково. Скасував рішення державного реєстратора виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області про державну реєстрацію права власності на гараж на АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , індексний номер 59619937 від 03 серпня 2021 року, шляхом припинення права власності на вказаний гараж, номер запису про право власності 43291324, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242. В іншій частині вимог відмовив. В задоволенні позовних вимог до Овруцької міської ради Житомирської області відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та доведеними.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції

Житомирський апеляційний суд ухвалою від 25 липня 2023 року апеляційну скаргу залишив без руху та надав строк протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали для звернення із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних підстав для поновлення строку і роз`яснив заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Житомирський апеляційний суд ухвалою від 08 грудня 2023 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 26 травня 2023 року.

Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що ОСОБА_2 не усунула недоліків, зазначених в ухвалі Житомирського апеляційного суду від 25 липня 2023 року.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У грудні 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Войтевич А. С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Житомирського апеляційного суду від 08 грудня 2023 року і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що ОСОБА_2 отримала повний текст рішення місцевого суду 16 червня 2023 року, а тому строк на його оскарження спливав 15 липня 2023 року. У зв`язку з цим апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що останнім днем для подання апеляційної скарги на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 26 травня 2023 року було 04 липня 2023 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

17 квітня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу без руху та в подальшому відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, встановив, що датою складення повного судового рішення є 05 червня 2023 року.

Таким чином, останнім днем для подання апеляційної скарги на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 26 травня 2023 року було 04 липня 2023 року.

Апеляційна скарга подана засобами поштового зв`язку 14 липня 2023 року, тобто зі спливом строку, встановленого для її подання.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 25 липня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали для звернення із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних підстав для поновлення строку.

Копію вказаної ухвали ОСОБА_2 отримала 01 вересня 2023 року, що підтверджується поштовим повідомленням.

Проте станом на 08 грудня 2023 року ОСОБА_2 не усунула недоліків, які зазначені в ухвалі Житомирського апеляційного суду від 25 липня 2023 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтями 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

У частині третій статті 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Виходячи зі змісту статті 354 ЦПК України, клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. Водночас поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ЦПК України не пов`язує право суду відносити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Тобто поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження є правом суду, яке він реалізує, лише встановивши об`єктивну неможливість дотримання особою, яка подає апеляційну скаргу, відповідних вимог процесуального закону щодо строків оскарження судового рішення.

Особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту скарги, в тому числі стосовно доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами.

Установивши, що апеляційна скарга подана після закінчення строку, установленого статтею 354 ЦПК України, суд залишив її без руху й надав строк протягом десяти днів з дня отримання ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із зазначенням поважних причин для поновлення процесуального строку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Постановляючи 08 грудня 2023 року оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції керувався тим, що ОСОБА_2 не подала заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки без клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження у суду не було підстав для відкриття апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) звертав увагу, що «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 06 грудня 2007 року у справі «Volovik v. Ukraine» («Воловік проти України» № 15123/03, § 53, 55)).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначена конвенційна норма зобов`язує до того, щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувана ухвала апеляційного суду відповідає вимогам закону, і підстав для її скасування немає.

Керуючись статтями 400, 410, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Войтевича Андрія Сергійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Житомирського апеляційного суду від 08 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
М. Ю. Тітов