Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 754/16662/24

Провадження № 2/185/2556/25

08 травня 2025 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бабія С.О., за участю секретаря судового засідання Вакули В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

27.11.2024 позивач, через систему «Електронний суд», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 851684 від 05.05.2019 у розмірі 36 397,84 грн, яка складається з: суми основного боргу 6 650,00 грн, суми процентів 3 591,00 грн, суми прострочених процентів 10 413,90 грн, суми штрафів 3 192,00 грн, суми 3% річних 2 148,49 грн, суми інфляційних втрат 10 402,45 грн, а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем 05.05.2019 укладений Договір про надання фінансового кредиту № 851684. Відповідно до індивідуальної частини Договору № 851684 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу позику у сумі 6 650,00 грн строком до 04.06.2019. ТОВ «Авентус Україна» виконало умови Договору про надання фінансового кредиту № 851684 від 05.05.2019 та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7 000,00 грн, а в свою чергу відповідач не виконав умови Договору про надання фінансового кредиту щодо повернення наданих коштів, внаслідок чого виникла заборгованість у вказаному вище розмірі.

12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (правопопередник позивача) укладений Договір факторингу № 1, згідно з яким позивачу відступлене право грошової вимоги до відповідача за Договором про надання фінансового кредиту № 851684 від 05.05.2019.

Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 36 397,84 грн, з яких: сума основного боргу 6 650,00 грн; сума процентів 3 591,00 грн; сума прострочених процентів 10 413,90 грн; сума штрафів 3 192,00 грн; сума збитків з урахуванням 3% річних 2 148,49 грн; сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 10 402,45 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.12.2024 року справу передано за підсудністю до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.01.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, скориставшись процесуальними правами на подачу заяв по суті справи. Позивач у позовній заяві просив про розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідач через представника, адвоката Петрика В.В., подав відзив, у якому просить відмовити в позові, посилаючись на пропуск позовної давності, хронологічну невідповідність між договором факторингу та кредитним договором, недоведеність укладення електронного договору, непропорційність штрафних санкцій та недоведеність розміру заборгованості через відсутність первинних документів. Відповідач також зазначив, що є військовослужбовцем.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надавши їм належну правову оцінку, дійшов таких висновків:

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, суд захищає права та інтереси осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 851684 від 05.05.2019, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалось надати відповідачу грошові кошти в загальній сумі 6 650,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. У договорі міститься відмітка, що він підписаний відповідачем електронним підписом.

Умовами договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 851684 від 05.05.2019 передбачено, що позика надається шляхом перерахування ТОВ «Авентус Україна» грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий відповідачем.

Відповідно до картки обліку договору (розрахунку заборгованості) за вказаним вище договором, який складений ТОВ «Авентус Україна», заборгованість відповідача за основним боргом складає 6 650,00 грн, за процентами 14 004,90 грн, за штрафами 3 192,00 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на дату відступлення права вимоги, складеним ТОВ «Авентус Україна», загальна заборгованість за договором № 851684 від 05.05.2019 складає 23 846,90 грн.(а.с.25)

Суду також наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором № 851684 від 05.05.2019, який не містить будь-яких ідентифікуючих ознак особи, яка склала вказаний розрахунок (прізвища, ім`я, по батькові вказаної особи, її посади, підпису, дати складання). Особа, відносно якої складений розрахунок, також не зазначена. Згідно з вказаним розрахунком загальний розмір заборгованості складає 36 397,84 грн.

12.04.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (Фактором) та ТОВ «Авентус Україна» (Клієнтом) укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. (п. 2.1 Договору факторингу).

25.07.2024 відповідно до протоколу загальних зборів №1706 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «Він Фінанс».

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Закону; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Відповідно до Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Укладення сторонами договору в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором на підставі Закону України «Про електронну комерцію» відповідає положенням законодавства України та не має наслідком нікчемність або недійсність такого договору, якщо сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов і позивач не довів, що договір суперечить вимогам закону. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (постанова Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 561/77/19).

Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором.

Відповідно до п. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (постанова Верховного Суду від 20.05.2022 у справі № 336/4796/18).

Виходячи з положень законодавства України та висновків щодо застосування норм права, сформованих Верховним Судом, до предмету доказування в даній справі відноситься факт отримання відповідачем грошових коштів (позики/кредиту) на підставі договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 851684 від 05.05.2019, укладеного з ТОВ «Авентус Україна».

Верховним Судом сформовано сталу практику, згідно з якою належними доказами наявності заборгованості є первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, оскільки вказані документи підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21).

Надані позивачем документи не можна визнати належними та допустимими доказами на підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів у позику/кредит від ТОВ «Авентус Україна» з огляду на таке.

Згідно з умовами п. 2.1 договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 851684 від 05.05.2019, позика надається шляхом перерахування ТОВ «Авентус Україна» грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий відповідачем.

Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України суду не надано доказів факту перерахування суми позики/кредиту на банківський картковий рахунок відповідача.

Оцінюючи складені ТОВ «Авентус Україна» розрахунки заборгованості, суд керується таким.

ТОВ «Авентус Україна» та позивач не є банківськими установами та не здійснюють відкриття і ведення поточних (розрахункових, кореспондентських) рахунків відповідача, його розрахунково-касове обслуговування тощо.

Враховуючи наведене, розрахунки заборгованості, складені ТОВ «Авентус Україна», не можуть відображати рух коштів по банківському рахунку відповідача та інформацію про операції по вказаному рахунку, в тому числі інформацію про зарахування суми позики/кредиту на банківський (картковий) рахунок відповідача, а відтак не є первинними документами і не можуть підтверджувати наявність заборгованості та її розмір.

Суд також не може визнати належним та допустимим доказом факту наявності заборгованості розрахунок вказаної заборгованості, який не містить будь-яких ідентифікуючих ознак особи, яка склала вказаний розрахунок (прізвища, ім`я, по батькові вказаної особи, її посади, підпису, дати складання).

Інші надані позивачем докази, а саме договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 851684 від 05.05.2019, довідка про ідентифікацію, договір факторингу № 1 від 12.04.2018, реєстр прав вимоги № 25, підтверджують лише факт укладення відповідних договорів, проте не можуть бути визнані належними та допустимими доказами на підтвердження факту отримання відповідачем суми позики/кредиту.

Підсумовуючи викладене, суд констатує, що позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не надано суду первинних документів, які суд, з урахуванням висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, міг би визнати належними та допустимими доказами на підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів у позику/кредит на підставі договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 851684 від 05.05.2019.

За таких обставин у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за позикою/кредитом.

Оскільки проценти, штрафи, 3% річних та індекс інфляції нараховуються на суму основного боргу за позикою/кредитом та вимоги про стягнення процентів, штрафів, 3% річних та індексу інфляції є похідними від вимоги про стягнення заборгованості за основною сумою боргу, а суд дійшов висновку щодо недоведеності факту отримання відповідачем суми позики/кредиту, суд також відмовляє в позовних вимогах про стягнення процентів, штрафів, 3% річних та індексу інфляції.

Оцінюючи доводи позивача щодо набуття ним прав вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №1 від 12.04.2018, суд виходить із наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010, від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Позивачем не надано доказів того, що ним як Фактором було здійснення перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта згідно договору факторингу №1 від 12.04.2018, які б підтверджували його укладення та виконання. Крім того, позивачем не долучено до матеріалів справи Реєстр прав вимоги, що унеможливлює встановити, які саме права вимоги перейшли *якщо перейшли) до позивача від ТОВ «Авентус Україна» стосовно зобов`язань відповідача, а також його акт прийому передачі.

Щодо пропуску строку позовної давності, на який посилається відповідач, та клопотання позивача про його поновлення, суд зазначає, що з огляду на недоведеність факту надання позики/кредиту вирішення цього питання не впливає на результат розгляду справи, оскільки позов не підлягає задоволенню з інших підстав.

Відповідач є військовослужбовцем (довідка Міноборони від 12.02.2025), але за встановлених судом обставин справи застосування пільг за ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не вбачається, відтак ці пільги не застосовуються.

Щодо хронологічної невідповідності між договором факторингу (12.04.2018) та кредитним договором (05.05.2019), на яку посилається відповідач, суд зазначає, що договір факторингу передбачає відступлення майбутніх вимог (п. 2.2), що підтверджується реєстром прав вимоги № 25 від 12.09.2019. Таким чином, ця невідповідність не є підставою для відмови в позові, та не впливає на результат через недоведеність факту надання позики.

Щодо інших аргументів сторін, то з огляду на те, як неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав та основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (справа Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine).

Відповідно до вимог статті 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 141 ЦПК України відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 80, 81, 141, 247, 263-265, 274, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С. О. Бабій