Провадження № 2/638/1676/25
16 травня 2025 року м. Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Тимченка А.М,,
за участю секретаря судового засідання Кондратюк І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» в особі представника адвоката Міньковської Анастасії Володимирівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Квинт 2002» про стягнення трьох відсотків річних за договором, -
У жовтні 2024 року ТОВ «Він Фінанс» в особі представника адвоката Міньковської Анастасії Володимирівни звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Квинт 2002» про стягнення трьох відсотків річних за договором, в обґрунтування якого зазначило, що 15.02.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 82-МК-СРД-ТУ1, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 215000 доларів США. Також було укладено договори поруки між банком та ОСОБА_2 , ТОВ «КВИНТ 2002», відповідно до яких вони зобов`язались відповідати перед банком в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 за повернення всієї суми заборгованості.
17.09.2007 року Дзержинським районним судом м. Харкова ухвалено рішення № 2-2143/2007 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «КВИНТ 2002» на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 1647940,63 грн., держмито у розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ 30 грн.
В подальшому АТ «УкрСиббанк» на підставі Договору факторингу № 26 відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» право грошової вимоги за Кредитним договором № 82-МК-СРД-ТУ1 від 15.02.2006 р., укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». 25.07.2024 року внаслідок наказу про зміну назви Товариства було перейменовано ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс».
Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, встановлено відповідачам строк п`ятнадцять днів з дня вручення цієї ухвали, протягом якого вони мають право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України.
У встановлений судом строк відповідачі відзиву на позовну заяву не подали, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних доказів відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Ухвалою суду від 3 березня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, про що повідомлено сторін.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.
Позивачем до позовної заяви додано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому останній просив справу розглядати без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідачі не з`явилися в судове засідання без поважних причин, причини неявки суду не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 1 ст. 280 ЦПК України). У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилися, відзиву на позовну заяву не подали, тому суд, зі згоди позивача, відповідно до ухвали суду від 16 травня 2025 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15.02.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 82-МК-СРД-ТУ1, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 215000 доларів США.
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором було укладено Договір поруки № П1-82-МК-СРД-ТУ1 від 15.02.2006 з ТОВ «КВИНТ 2002» та Договір поруки № П2-82-МК-СРД-ТУ1 від 15.02.2006 з ОСОБА_2 , згідно з п. 1.3 якиих останні зобов`язалися відповідати перед АКІБ «УКРСИББАНК» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, встановлених кредитним договором. Пунктом 1.4. Договорів поруки встановлена солідарна відповідальність ОСОБА_1 , ТОВ «КВИНТ 2002», ОСОБА_2 .
Вказані обставини не підлягають доказуванню згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, оскільки встановлені заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2007 року у справі № 2-2143/07, яке набрало законної сили.
Цим же заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2007 року у справі № 2-2143/07 стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Квинт 2002» на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість в сумі 247083,98 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.01.2007 р. склало 1247774,09 грн; сплачене державне мито в розмірі 1700 грн. і сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 30,00 грн.
Вiдповiдно до договору факторингу №26 вiд 21.09.2015 р., укладеного мiж ПАТ «Укрсиббанк» i ТОВ «ФК «Довiра та гарантiя», ПАТ «УкрСиббанк» вiдступив ТОВ «ФК «Довiра та гарантiя», а ТОВ «ФК «Довiра та гарантiя» прийняв права вимоги та в їх оплату зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «УкрСиббанк» за плату та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 2.2 договору факторингу №26, права вимоги, які ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед ПАТ «УкрСиббанк», без права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами первинних договорів, і визначені в реєстрі боржників.
Путктом 2.5 вказаного договору факторингу визначено, що одночасно з відступленням права вимоги до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» переходять всі права ПАТ «УкрСиббанк» за всіма договорами забезпечення.
Вiдповiдно до акту приймання-передачi права вимоги, укладеного 22.09.2016 р. мiж ПАТ «УкрСиббанк» i ТОВ «ФК «Довiра та гарантiя», ПАТ «УкрСиббанк» передав (вiдступив) права вимоги за кредитами ТОВ «ФК «Довiра та гарантiя», а ТОВ «ФК «Довiра та гарантiя» прийняв права вимоги за кредитами.
З реєстру боржникiв до договору факторингу №26 вiд 21.09.2015 р. вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк», зокрема, передав, а ТОВ «ФК «Довiра та гарантiя» прийняв право вимоги по кредитному договору №82-МК-СРД-ТУ1, укладеному з ОСОБА_1 .
Таким чином, право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №82-МК-СРД-ТУ1 вiд 15.02.2006 р. перейшло до ТОВ «ФК «Довiра та гарантiя».
Зазначені обставини встановлені ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 травня 2016 року у справі № 2-2143/07, провадження 6/638/122/16, яка набрала законної сили, а тому не підлягають доказуванню згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України.
Згідно з Наказом директора ТОВ «ФК «Довiра та гарантiя» Михайла Романенка від 25 липня 2024 року № 55-к «Про зміну назви ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейменовано з 25 липня 2024 року у Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС».
Як зазначає позивач і не спростовано відповідачами, заочне рішення суду від 17 вересня 2007 року не виконано відповідачами у повному обсязі, розмір заборгованості незмінний 247083,98 доларів США.
Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Частиною другою статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
Предметом позову у справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а саме грошових коштів, стягнутих на підставі судового рішення.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).
Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що відповідачами, порушено грошове зобов`язання, у зв`язку з чим з відповідачів в користь позивача підлягає сума трьох процентів річних за весь час прострочення.
Суд зазначає, що у даному випадку стягнення трьох процентів річних є не подвійною мірою відповідальності відповідача, а особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання, оскільки наявність судового рішення про стягнення грошових коштів, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора у даному правовідношенні права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.
Позивачем правомірно розраховано розмір 3% річних за період з 23.02.2019 до 23.02.2022 року, тобто за період, який не перевищує трьох років.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, допустими є докази, одержані з дотриманням порядку, встановленого законом, досторівними є докази на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, судом враховано, що відповідачами не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, не надано доказів повного або часткового виконання заочного рішення, не спростовано розмір заборгованості за ст. 625 ЦК України, не надано свого контррозрахунку заборгованості зі сплати 3% річних.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача у рівних частинах судовий збір по 4571,15 грн з кожного.
Керуючись ст. 2, 12-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 280, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» в особі представника адвоката Міньковської Анастасії Володимирівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Квинт 2002» про стягнення трьох відсотків річних за договором задовольнити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20-ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», , адреса: вул. Авіаконструктора І.Сікорського 8, м. Київ, 04112;

відповідачі:

- ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ,;

- ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ;

- Товариство з обмеженою відповідальністю «Квинт 2002», , адреса місцезнаходження: вул. Культури, 3, м. Харків, 61002.

Суддя А.М. Тимченко