Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3997/25
Номер провадження2-о/711/140/25
РІШЕННЯ
13 травня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі в складі: головуючого судді Демчика Р.В., секретаря судового засідання Буйновської О.П., за участі заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , заінтересованої особи ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_3 ,-
ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_3 .
Заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 , який є її чоловіком, на протязі тривалого часу вчиняє відносно неї домашнє насильство. Так, 19.04.2025 року ОСОБА_3 побив її, нанісши удар кулаком та спричинив її ушиб плеча та плечового поясу, забій м`яких тканин з наявністю гематом. 22.04.2025 року по даному факту вона зверталася до травматологічного пункту та отримала довідку.
Просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з нею за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на визначену відстань в 500 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування постраждалою особою.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.05.2025 року призначений розгляд справи в порядку окремого провадження.
В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали заяву про видачу обмежувального припису, просила її задовольнити.
ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, посилаючись на те, що він не вчиняє будь-якого насильства стосовно заявниці.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Відповідно до п. 3, 4, 14,17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя).
Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Відповідно до ч. 3, 4 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року по справі №756/2072/18.
За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до роз`яснень, наведених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.
У порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України ОСОБА_1 не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_3 фізичного, психологічного або економічного насильства стосовно неї, а також ризиків настання насильства у майбутньому.
Судом встановлено, що сторони є чоловіком та дружиною, проживають за адресою: АДРЕСА_1 . вказана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності.
З доданої до заяви про видачу обмежувального припису довідки № 16 травматологічного пункту КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» від 22.04.2025 року, ОСОБА_1 22.04.2025 року зверталася до травматологічного пункту з травмою. Обставини та час отримання травми: Побив відомий 19.04.2025 року 16-00 . Діагноз: Ушиб плеча та плечового поясу. Забій м`яких тканин ділянки в/3 правого плеча з наявністю підшкірних гематом.
З приводу отримання травма заявниця не зверталася до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області із відповідною заявою.
Окрім того, судом встановлено, що заявниця 30.08.2023 року зверталася до із заявою про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, але постанова суду, яка прийнята за наслідками такого звернення до матеріалів справи не надана.
Згідно висновків, які містяться у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19, в якій Верховний Суд зазначив, що, виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог (факт внесення до ЄРДР заяв), не вказують безумовно на вчинення іншою особою навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.
Факт сварок і непорозумінь між подружжям на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту між колишнім подружжям та не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 року у справі № 545/744/19).
Таким чином не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і існування ризиків, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.
За таких обставин заява ОСОБА_1 не підлягає до задоволення через відсутність достатніх доказів застосування ОСОБА_3 до неї психологічного та фізичного насильства.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 128, 223, 263, 265, 268, 315, 319, 305-6 ЦПК України, суд, -
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_3 - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складене 15.05.2025 року.

Головуючий: Р. В. Демчик