Провадження № 22-ц/801/997/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 рокуСправа № 758/15426/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Борисюк І. Е. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Зазначав, що 15.09.2023 з вини останнього сталася ДТП, внаслідок якої позивачу було завдано матеріальні збитки. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/35322/23 від 13.10.2023 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована за полісом обов`язково страхування № 215874726 від 30.07.2023, а відповідача за полісом обов`язкового страхування № 213654188 в ТДВ «СГ «Оберіг». Згідно звіту № 1840 від 17.10.2023, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , отриманого позивачем на виконання вимог страхованої компанії, вартість матеріального збитку завданого позивачу внаслідок ДТП складає 243 334, 40 грн. 08.12.2023 страхова компанія виплатила позивачу максимальне страхове відшкодування в сумі 150 000 гривень. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 93 334, 40 гривень, яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки завдані джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 20 453, 42 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати, а у справі ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що суд не врахував те , що у даній справі визначено розмір завданої шкоди і з відповідача підлягає стягненню різниця між розміром завданої шкоди та сумою страхової виплати. Під час розгляду справи судом було порушено норми процесуального права та положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних засобів.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає , виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2025 року вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/35322/23 від 13.10.2023, що набрала законної сили 24.10.2023, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, шляхом накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень. За змістом вказаної постанови ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Chevrolet Cruze», д.н.з. НОМЕР_1 , 15.09.2023 о 17 год. 45 хв. на перехресті вулиць Д. Щербаківського та Естонської у м. Києві, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_2 ,що в результаті інертного руху зіткнувся з автомобілем марки «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_3 , чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортний засобів № 215874726 транспортний засіб «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , є забезпеченим і відповідальність водія забезпечуваного транспортного засобу застрахованою з 30.07.2023 по 29.07.2024. (а.с. 15)

Внаслідок ДТП транспортний засіб марки «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 8-9) і яким він володів на час ДТП, був пошкоджений.

Суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 на замовлення позивача складено звіт № 1840 від 17.10.2023, яким визначено вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Honda Civic» ОСОБА_1 у розмірі 243 334,40 грн(а.с. 16-38)

Додатковим звітом № 1840/2 від 28.10.2023, що є невід`ємною частиною вищевказаного звіту, суб`єктом оціночної діяльності визначено ринкову вартість автомобіля «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_2 , у пошкодженому стані після ДТП на дату складання звіту № 1840, що складає 728880,98. (а.с. 177-180)

Страховиком - ТзДВ «Страхова група «Оберіг», на підставі п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 08.12.2023 було виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 150 000 гривень, що підтверджується повідомленням про прийняте рішення № 45326/1/ПЗ від 08.12.2023 і випискою про рух коштів по картці позивача. (а.с. 40-41)

Задовольняючи позовні вимоги частково , суд першої інстанції виходив із того , що у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з ОСОБА_2 невідшкодованих матеріальних збитків ,завданих джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 20 453, 42 гривень, що становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Колегія суддів вважає, що суд вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про неврахуванням судом тієї обставини, що у даній справі визначено розмір завданої шкоди ,а тому з відповідача підлягає стягненню різниця між розміром завданої шкоди та сумою страхової виплати, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За правилами ч.ч.1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1ч.1 ст.1188 ЦК України).

Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.28 ЗУ« Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана ,зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно ст.29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, зокрема, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а згідно ст.30 - транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 643/4161/15-ц, Верховний Суд дійшов висновку про те, що відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Тобто, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП.

З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що автомобіль вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необгрунтваним, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.

Також, слід врахувати зміст п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992р. №6, у якому роз`яснено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Згідно ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Верховний Суд у постанові від 20.10.2021 року у справі №205/1314/16-ц щодо застосування ст.30 ЗУ№ 1961-IV дійшов висновку, що у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик , або інша особа, яка відповідає за завдану шкоду.

Відповідно до ч. 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159) (надалі Методика).

Відповідно до п. 2.3 Методики вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Згідно із п. 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Як вбачається із звіту № 1840 від 17.10.2023 та додаткового до нього звіту № 1840/2 від 28.10.2023, складених суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 : вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу без коефіцієнта фізичного зносу становить 352 530, 94 гривень; вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 170 453, 42 гривень; вартість транспортного засобу до ДТП становить 243 334, 40 гривень; вартість транспортного засобу після ДТП в пошкодженому стані (залишки) становить 72 880, 98 гривень.

Під час оцінки КТЗ суб`єктом оціночної діяльності враховано технічні, технологічні характеристики та особливості об`єкта оцінки, умови його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень; виходячи з мети оцінки здійснено всі процедури в межах методів оцінки, визначених цією Методикою.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з умов: а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість ; б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ за умови, що вартість відновлювального ремонту не більше ринкової вартості автомобіля; в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника (п. 8.2 Методики).

Лише в інших випадках вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини ВТВ за формулою, визначеною у п. 8.3 Методики.

Таким чином, суб`єкт оціночної діяльності прийшов до висновку, що відновлення транспортного засобу є економічно недоцільним, а тому вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого при ДТП транспортного засобу було визначено ним як ринкову вартість КТЗ на момент пошкодження, а саме в розмірі 243 334, 40 гривень.

Системний аналіз ст. 22, ч. 2 ст. 1192 та ст. 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі.

На вищевказане звернув увагу й Верховний Суд в постанові від 02.02.2022 у справі № 757/54513/16.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, на час виникнення спірних правовідносин було регламентовано ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Вищевказане узгоджується із правовими висновками, зробленими Верховним Судом у постановах від 25.11.2021 у справі № 204/5314/18, від 02.12.2021 у справі № 753/17190/18, від 18.01.2023 у справі № 559/1253/19, від 16.10.2023 у справі № 715/2489/22.

Враховуючи вищевикладене, автомобіль марки «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_2 , є фізично знищеним.

При цьому, поняття «фізично знищений транспортний засіб» включає в себе як ситуацію, коли його ремонт є технічно неможливим, так і ситуацію, коли це є економічно необґрунтованим. При цьому, для визнання автомобіля фізично знищеним згода власника транспортного засобу фактично не потрібна, оскільки вказівку на це вилучено із статті 30 вищевказаного Закону.

Суд правильно звернув увагу на те, що адвокат позивача протирічить сам собі у своїх аргументах, адже пред`являючи вимоги про стягнення 93 334, 40грн,він фактично просить стягнути різницю між вартістю матеріального збитку в розмірі 243 334, 40 грн , що становить ринкову вартість транспортного засобу , і розміром страхового відшкодування в сумі 150 000 гривень, а не різницю між вартістю відновлювального ремонту і розміром страхового відшкодування.

Поняття «вартість відновлювального ремонту» КТЗ і «вартість матеріального збитку (реальні збитки)» не є тотожними і їх визначення різниться (п. 2.3 і п. 2.4 Методики).

Як вбачається із позовної заяви та наданих в ході розгляду пояснень адвоката позивача, предметом спору у даній справі є відшкодування саме матеріального збитку, а не вартості відновлювального ремонту.

Також судом враховано , що задоволення вимог про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді вартості автомобіля до ДТП без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу і одночасне залишення у власності позивача цього автомобіля, не можна вважати обґрунтованим і справедливим.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір виплаченого страховиком позивачу страхового відшкодування у 150 000 грн є недостатнім для повного відшкодування заподіяної відповідачем шкоди, а тому, враховуючи, що доказів витрат на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди суду не надано , відповідач зобов`язаний сплатити позивачу різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що складає 20 453, 42 грн (243 334, 40 грн 72 880, 98 грн 150 000 гривень = 20 453,42 грн)

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди і страховою виплатою.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Суд вірно надав оцінку наявним у матеріалах справи доказам і встановив обставини справи , правильно застосував норми матеріального та процесуального права і дійшов обгрунтованих висновків про необхідність і розмір відшкодування ,які доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Разом з тим, при подані апеляційної скарги Рудаєм було зайво сплачено 956,68 грн судового збору за подання апеляційної скарги, які слід йому повернути.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2025 року залишити без змін.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 956,68 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук

судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський