Провадження № 2/205/1232/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 рік м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Бізяєвої Н.О.

за участю секретаря судового засідання Михайленко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника: адвоката Бєзуєвського Юрія Марковича до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності на частку квартири у порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника: адвоката Бєзуєвського Ю.М., через систему «Електронний суд», звернулись до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, з зареєстрованою в канцелярії 29.11.2024 позовною заявою до Маріупольської міської ради Донецької області, просили суд Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 1/6 частку двокімнатної квартири загальною площею 48,6 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , 1/3 частка якої належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на 1/6 частку двокімнатної квартири загальною площею 48,6 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , 1/3 частка якої належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судові витрати по справі віднести за рахунок Позивачів.

В обґрунтування позову зазначено, що Відповідно до свідоцтва на право власності на житло, виданого 05.05.1994 Державним підприємством по ремонту та експлуатації житлофонду «Житловик» за розпорядженням (наказом) від 05.05.1994 № 20059, двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,6 кв.м., відновлювальна вартість якої на момент приватизації складала 24300 крб., - належала в порядку приватизації державного житлового фонду ОСОБА_3 , її чоловіку ОСОБА_1 , та їхній донці ОСОБА_2 - на праві спільної сумісної власності. Факт перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 01.11.1972 підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_1 . Факт народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 - під час перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 . За життя ОСОБА_3 договір про поділ майна, що перебувало у спільній сумісній власності не укладався, належна їй частка із вказаного майна в натурі не виділялася. На момент смерті ОСОБА_3 вона разом з Позивачами проживала за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними відмітками про реєстрацію місця проживання у паспортах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді належної їй частки у праві власності на вищезазначену квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, враховуючи, що на момент смерті ОСОБА_3 . Позивач-1 та Позивач-2 постійно проживали із спадкодавцем та не заявляли про відмову від спадщини, вони відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 . Окрім того ОСОБА_1 та ОСОБА_2 26.03.2014 подали заяву про прийняття спадщини, за якою приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округа Донецької області Скалуном Русланом Вікторовичем (свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 3418) за фактом смерті ОСОБА_3 було відкрито спадкову справу, яку зареєстровано у Спадковому реєстрі за № 55899210 (номер реєстрації у нотаріуса 20/2014). З 05.03.2022 територія м. Маріуполя, як і вся територія Маріупольського району Донецької області (за винятком с. Заїченко, с. Пікузи), була тимчасово окупованою Російською Федерацією, що є загальновідомим фактом. Відповідно до листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 48585/51721-1-24/15.1 від 06.11.2024, робоче місце приватного нотаріуса Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 зареєстроване за адресою: просп. Перемоги, 39, м. Маріуполь, Донецька обл., 87516. Таким чином враховуючи, що робоче місце нотаріуса Скалуна Р.В. та, відповідно, місце зберігання спадкової справи знаходяться на тимчасово окупованій території, - умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на даний момент відсутні і звернення Позивачів до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину у спадковій справі, зареєстрованій у Спадковому реєстрі за № 55899210, є неможливим.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року та ухвалою суду від 20 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху і надано стороні позивача строк усунути визначені ухвалами суду недоліки.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року, підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті.

Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача скерував до суду заяву, про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує.

Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області.

Відповідно Свідоцтва про право власності на майно від 05.05.1994 року виданого Державним підприємством по ремонту та експлуатації житлофонду «Житловик» за розпорядженням (наказом) від 05.05.1994 № 20059, двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,6 кв.м., відновлювальна вартість якої на момент приватизації складала 24300 крб., - належала в порядку приватизації державного житлового фонду ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - на праві спільної сумісної власності.

Відповідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 01 листопада 1972 року був зареєстрований шлюб, актовий запис №102. Під час реєстрації шлюбі остання змінила своє дошлюбне прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, №36983421, Приватним нотаріусом Скалун Р.В. 26.03.2014 року заведено спадкову справу за №20/2014 після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, до складу якого входить частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки спірним є майно спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до спадкових правовідносин застосовуються норми ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1226 Цивільного кодексу України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Право ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , як на частку в спільному майні обґрунтовується наступним:

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону № 697-ХІІ, громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок спадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно ч.2 ст.3 Закону № 697-ХІІ, майно може належати на праві спільної (часткової або сумісної) власності громадянам, юридичним особам і державам.

Відповідно до ст.112 ЦК УРСР, майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Згідно ч.1 ст.128 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачене законом або договором.

Водночас, виникнення права власності на нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до набрання чинності Цивільним кодексом України (далі ЦК України) та Законом України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV).

З ч. 1 ст. 368 ЦПК України та ст. 112 ЦК УРСР вбачається, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (див. постанову Верховного Суду від 02.06.2022 у справі № 602/1455/20).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 є місто Маріуполь, Донецької області, а шестимісячний строк для її прийняття складає період з 09.01.2013 (день смерті спадкодавця) до 09.07.2013.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався.

Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, вся територія Маріупольського району Донецької області з 05.03.2022 по теперішній час є тимчасово окупованою територією України.

Пунктом 21 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, та протягом шести місяців з дня його припинення або скасування у випадку, якщо місцем відкриття спадщини є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, територія, на якій ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупована Російською Федерацією територія, щодо яких не визначено дату завершенн бойових дій або тимчасової окупації, дату відновлення здійснення своїх повноважень органами державної влади у повному обсязі, заява про прийняття спадщини подається нотаріусу незалежно від місця відкриття спадщини.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: видають свідоцтва про право на спадщину.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину за законом врегульовано ст. 68 Закону України "Про нотаріат" та п. 4 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок № 296/5)

У п. 1 гл. 13 розд. 1 Порядку № 296/5 визначено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом.

Підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії визначено у ч. 1 ст. 49 Закону України "Про нотаріат".

Так, відповідно п. 2 до ч. 1 ст. 49 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно з ч. 3 ст. 49 Закону України "Про нотаріат" нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Так, у ч. 4 ст. 49 Закону України "Про нотаріат" закріплено, що на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Аналогічні положення закріплені також у п. 3 глави 13 розділу І Порядку № 296/5, де визначено, що нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно із п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину (яка згідно п. 24 повинна бути у вигляді обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину) особа може звернутись до суду в порядку позовного провадження.

Отже, передумовою звернення до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, є наявність відмови нотаріуса в оформленні спадщини. Про це неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16.01.2019 року в справі № 2-390/2006.

У постанові Верховного Суду від 06.10.2021 року у справі № 702/61/20 зазначено, що зверненню до суду з указаним позовом (про визнання права власності на майно в порядку спадкування) має передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Також відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Позивачами не надано суду належних та допустимих доказів, що вони у період з 09.01.2013 до 05.03.2022 (день тимчасової окупації території міста Маріуполя Донецької області) зверталися до нотаріуса про її прийняття, про відмову нотаріуса у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, а також про те, що позивачі звертались до суду про визначення їм додаткового строку для прийняття спадщини як такого, що пропущено з поважних причин.

Також, не містять матеріали цивільної справи і доказів того, що позивачі у період з 05.03.2022 (день тимчасової окупації території міста Маріуполя Донецької області) до 23.11.2024 (день звернення до суду з позовом про визнання пава власності на спадкове майно) звертались до будь якого нотаріуса на території України про прийняття ними спадщини, про відмову останнього у зв`язку з пропуском строку для їх прийняття, або зі зверненням до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини як такого, що пропущено з поважних причин.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У справах про спадкування права власності на нерухоме майно суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, складений за результатами узагальнення судової практики з розгляду цивільних справ про спадкування).

Однак, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а саме щодо видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне нерухоме майно відсутня, тому позивачі немають права ставити перед судом вимоги про визнання за ними у судовому порядку права власності на спадкове майно.

Суд не замінює нотаріальні органи при оформленні спадщини (ст. 1297 ЦК України).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 5, 12, 13, 18, 258, 260, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника: адвоката Бєзуєвського Юрія Марковича до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності на частку квартири у порядку спадкування - відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне текст рішення складено 16 травня 2025 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , фактична дареса місця проживання: АДРЕСА_2 ;

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , фактична дареса місця проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Маріупольська міська рада, , адреса: Донецька область, м. Маріуполь, просп. Миру, 70, 87500.

Суддя: Н.О. Бізяєва