Справа № 459/936/25
Провадження № 2/459/223/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 травня 2025 року Шептицький міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Отчак Н.Я.

з участю секретаря Савіцької Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

24.03.2025 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі - ТОВ «Факторинг Партнерс», позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 4664711 від 21.11.2021 у розмірі 54983.94 грн, 2422,40 грн судового збору та 9000 грн витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.11.2021 ОСОБА_1 уклала договір про споживчий кредит № 4664711 від 21.11.2021 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення йому були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 14200 грн. Однак, ОСОБА_1 не виконала належним чином договірні зобов`язання.

Вказує, що 26.07.2024 згідно умов договору відступлення прав вимоги № 26-07/2024, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним Договором № 4664711 від 21.11.2021 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс». Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Факторинг Партнерс» становить 54983,94 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 13361 грн.; заборгованість за відсотками становить 38924,94 грн; заборгованість за комісійними винагородами становить 2698 грн.

Оскільки позивач набув право вимоги до боржника та належним чином повідомив його про заборгованість за кредитним договором № 4664711 від 21.11.2021, проте відповідач не виконав договірні зобов`язання, просив стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № 4664711 від 21.11.2021 в загальному розмірі 54983,94 грн, 2422,40 грн судового збору та 9000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 31.03.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 30.04.2025 з повідомленням сторін, який було відкладено, на 14.05.2025.

14.05.2025 будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, сторони у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач у судове за сідання повторно не з`явилася заяв чи клопотань про розгляд справи у її відсутності не подала, про причини неявки суд не повідомила, при цьому суд вжив всіх можливих заходів для виклику останньої до суду. Відзиву на позовну заяву відповідачем не було подано.

На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом (ч. 1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому кожна сторона відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 21.11.2021 відповідач в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» подала заявку на отримання кредиту № 4664711 від 21.11.2021.

21.11.2021 ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор V99314. Даний ідентифікатор введено відповідачем, тим самим ним було підтверджено прийняття умов договору про споживчий кредит № 4664711 від 21.11.2021, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті.

Паспортом споживчого кредиту № 4664711 від 21.11.2021, що підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, встановлено суму кредиту 14200 грн., строк кредитування 23 дня. Спосіб надання: переказ на Картковий рахунок.

Як вбачається із копії платіжного доручення № від 21.11.2021, ТОВ «Мілоан» були перераховані ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 14200 грн.

26.07.2024 між ТОВ «Факторинг Партнерс» та ТОВ «Мілоан» укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 4664711 від 21.11.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс».

Згідно копії витягу з додатку до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024, залишок боргу на момент відступлення права вимоги за кредитним договором № 4664711 від 21.11.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 становить 54983,94 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 13361,00 грн; заборгованість за відсотками становить 38924,94 грн; заборгованість за комісією становить 2698,00 грн.

Так, приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Нормою частини 1 статті 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з приписами частин 1-3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Відповідно до положень частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом норми статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Так, положеннями статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до приписів частин 3-4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно з вимогами частин 6-7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Тому, виходячи з вищенаведеного, твердження відповідача, що він не укладав договору кредитування та не отримував грошових коштів є безпідставним.

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина 1 статті 598 ЦК України).

Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно з положеннями частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина 1, 2 статті 1054 ЦК України).

ТОВ «Мілоан» умови договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на суму 14200, 00 грн., що стверджується платіжним дорученням № від 21.11.2021, де у графі призначення платежу зазначено «Кошти згідно договору 4664711».

Відповідач в свою чергу не виконала умови зазначеного договору.

Відповідно до умов пунктів 1.3, 1.4., 1.5.1 договору, кредит надавався строком на 23 дня з 21.11.2021. Комісія за надання кредиту: 2698,00 грн, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 14.12.2021.

Відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору передбачено проценти за користування кредитом: 6532,00 грн. які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

При цьому, як вбачається з договору, сторони погодили, що кредит надається строком на 23 дня з 21.11.2021 до 14.12.2021. Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 23 дня, починаючи з дня укладення договору. Даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складає 23 дня.

Як передбачено п. 2.3.1.2. договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на яких продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною у п.1.6 Договору.

Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту, умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

Пунктом 2.3. договору про споживчий кредит №4664711 від 21.11.2021 передбачено пролонгацію строку кредитування.

Продовження, вказаного в п.1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1.).

Пунктом п. 2.3.1.2. договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п. 1.6. Договору.

Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору №4664711 від 21.11.2021 сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою по кредитному договору №4664711 від 21.11.2021, сплачено 14.12.2021: проценти по кредиту в розмірі 923грн., тіло кредиту в розмірі 426 грн та 426 грн комісію за управління та обслуговування кредиту, внаслідок чого відбулась пролонгація договору.

17.12.2021 відповідач знову сплатила 413 грн тіла кредиту, 913 грн на погашення процентів та 413 грн за управління та обслуговування кредиту, внаслідок чого договір черговий раз пролонгувався.

В подальшому договір пролонговано на стандартних умовах (п. 2.3.1.2) на 60 днів.

Тобто, за відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми відсотків за користування кредитом за кредитним договором №4664711 від 21.11.2021 відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п. 2.3.1.2 договору.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З урахуванням наведеного, виконаний позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором №4664711 від 21.11.2021 по сплаті процентів за період з 21.11.2021 в розмірі 38924,22грн, суд вважає обґрунтованим. Саме вказаний розмір заборгованості за відсотками згідно Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №26-07/2024від 26.07.2024 ТОВ «МІЛОАН» відступив ТОВ «Факторинг Партнерс».

Відповідачем наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростовано.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що з відповідача слід стягнути на користь позивача, заборгованість за Договором про споживчий кредит №4664711 від 21.11.2021 у розмірі 54983,94 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 13361 грн., заборгованості за відсотками 38924,94 грн та 2698грн заборгованості по комісії.

Також, позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн.

Згідно із ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, було надано до суду копію заявки на надання правничої допомоги № 252 від 01.02.2025, Витяг з Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 28.02.2025, згідно якого вартість правничої допомоги становить 9000 грн, копією договору № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024.

Суд погоджується з тим, що загальний розмір витрат на правову допомогу в сумі 9000 грн підтверджений належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи, що справа не є значної складності, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, враховуючи виконані в акті роботи, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача у розмірі 4000 грн 00 коп., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи.

Враховуючи задоволення позову, керуючись положенням ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2422,40 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, 6 офіс 521) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» суму заборгованості за кредитним договором № 4664711 від 21.11.2021 в розмірі 54983,94 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 13361,00 грн.; заборгованість за відсотками становить 38924,94 грн.; заборгованість за комісією за надання кредиту становить 2698,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 2422,40 грн судового збору.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 4000,00 грн витрат на правову допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 16 травня 2025р.

Суддя: Н. Я. Отчак