Справа №490/5309/23 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/864/25
Постанова

Іменем України

12 травня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Тищук Н.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем Коростієнко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Молотковим Вадимом Миколайовичем, на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва ухвалене 18 березня 2025 року, під головуванням судді Чулупа О.С., в приміщенні суду першої інстанції, по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання природного газу,

в с т а н о в и л а:

В червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» (далі- ТОВ «Твій Газзбут», Товариство) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи його наступним.

07 грудня 2021 року між ТОВ «Твій Газзбут» (постачальник) та ОСОБА_1 (споживач) укладено Договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР200-61681-21 (далі по тексту - Договір).

На підставі Договору позивач протягом січня жовтня 2022 року надав відповідачці послугу з постачання природного газу обсягом 2529,04 куб м на загальну суму 140088,89 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу споживачу.

Також, згідно з вищевказаним Договором надавалась послуга з відключення газопостачання на суму 1002,60 грн відповідно до акту приймання-передачі № ТГ382102658 від 10 листопада 2022 року.

Свої зобов`язання щодо постачання природного газу Товариство виконало в повному обсязі, проте в порушення вимог договору оплату послуг з постачання природного газу відповідачкою неналежним чином виконуються умови договору №41АР200-61681-21 з постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, внаслідок чого, у неї утворилась заборгованість, розмір якою становить 131091,49 грн. Посилаючись на наведене, позивач просив суд стягнути із відповідачки 131091,49 грн заборгованості за спожитий природний газ за період січень жовтень 2022 року; 29335,76 грн інфляційні втрати, 4740,29 грн - 3% річних, нарахованих на заявлену до стягнення суму основного боргу за вказаний період, а також 71510,61 грн пені.

18 березня 2025 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва позов ТОВ «Твій Газзбут» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» заборгованість за послуги з постачання природного газу в розмірі 131091,49 грн, пеню в розмірі 71510,61 грн, 3 % річних в розмірі 4740,29 грн, втрати від інфляції в розмірі 29335,76 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 3550,17 грн.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення боргу за спожитий природний газ, а також нарахованих на суму вказаного боргу пені, 3% річних та інфляційних втрат суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою не виконуються належним чином умови договору постачання природного газу, не сплачено у повному обсязі основна заборгованість за поставлений природний газ. У зв`язку з простроченням здійснення оплати позивач правомірно нарахував та заявив до стягнення з відповідачки 3% річних, пеню та інфляційні втрати.

Суд також вважав, що оскільки відповідно до Додатку №2 до Договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 07 грудня 2021 року місцезнаходженням точки комерційного обліку є АДРЕСА_1 , тому постачання газу за спірним договором до об`єкта відповідачки не є житлово-комунальними послугами, а відтак норми постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» №206 від 05 березня 2022 року на дані правовідносини не розповсюджуються.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Молотков В.М., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та не надання оцінки всім нормативно-правовим актам, які діяли на час прийняття рішення, просить оскаржуване рішення районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в частині стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, не оспорюючи судове рішення в частині стягнення основної суми боргу за послуги з постачання природного газу в розмірі 131091,49 грн, представник посилався на те, що районний суд при ухваленні оскаржуваного рішення помилково застосував до спірних правовідносин положення передбачені ст. ст. 611, 625 ЦК України.

Апелянт наголошує, що постановою КМУ №206 від 05 березня 2022 року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Враховуючи, що згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено в Україні воєнний стан, дію якого до цього часу не припинено, позивач не мав права на нарахування 3% річних, інфляційних витрат та пені.

Також, посилається на Форс-мажорні обставини, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, щоє підставою для звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов`язання.

Зазначає про визнання відповідачкою вимог щодо стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу в розмірі 131091,49 грн.

Доводи відзиву ТОВ «Твій Газзбут» на апеляційну скаргу зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані, скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_1 належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи не з`явилася, від представника відповідачки ОСОБА_2 надійшло клопотання в якому він просив відкласти розгляд апеляційної скарги, так як не може з`явитися в судове засідання у зв`язку із зайнятістю у кримінальному провадженні, однак дане клопотання не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів прийшла до висновку про розгляд справи у відсутність належно повідомлених відповідачки та її представника.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 29 січня 2014 року є співвласником 51/100 нежитлового приміщення 28/4, розташованого по АДРЕСА_2 .

Також 15/100 часток вказаного приміщення належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу від 10 січня 2008 року, співвласником 34/100 часток є ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 17 грудня 2008 року.

Вказане нежитлове приміщення складається із нежитлових приміщень першого поверху площею 319,8 кв м та підвалу площею 166,5 кв м.

На підставі заяви приєднання №09429Р0U8ААР016 від 01 січня 2016 року, ОСОБА_1 уклала договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР200-61681-21.

Вказаний договір був укладений 07 грудня 2021 року між ТОВ «Твій Газзбут» та ОСОБА_1 .

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Договору, ТОВ «ТвійГаззбут» зобов`язався передати відповідачці у власність природний газ, а відповідачка зобов`язалася прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, стоки та порядку, що визначені пунктами 3 та 4 Договору.

Пунктом 1.4 умов договору визначено, що передача газу за цим Договором здійснюється на межах балансової належності об`єктів Споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування. Перелік точок комерційного обліку Споживача вказаний у Додатку 2, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Додатком № 2 до Договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 07 грудня 2021 року визначено місцезнаходження точки комерційного обліку - АДРЕСА_1 .

Споживання/постачання природного газу в точці комерційного обліку за період з січня 2022 року підтверджується витягом з інформаційної платформи оператора ГТС (а.с.29-38).

За підсумками надання послуг з газопостачання постачальником, на підставі даних оператора ГТС, було оформлено та надано споживачу Акти приймання-передачі природного газу, які відповідачкою не підписані.

Згідно довідки доданої до позову заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Твій Газзбут» становить 131 091,49 грн.

Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Господарського кодексу України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Статтею 42 Конституції України визначено, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Це ж право закріплене й у статті 50 ЦК України, відповідно до якої, право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Частиною другою статті 50 ЦК України визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Статтею 1 ГК України визначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності. Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями (статті 2, 3 ГК України).

Отже, фізична особа, яка виявила бажання реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Зазначений правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19), постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року № 591/7326/19.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі заяви-приєднання №09429Р0U8ААР016 від 01 січня 2016 року, ОСОБА_1 як фізична особа уклала договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР200-61681-21.

В суді апеляційної інстанції представник позивача не заперечував, що приміщення по АДРЕСА_1 , розташоване в м. Миколаєві є нежитловим і використовується відповідачем для комерційних потреб.

За постачання природного газу у відповідних обсягах до вказаного приміщення здійснювалось нарахування оплати вартості за тарифами для непобутових споживачів (комерційного підприємства), які є відмінними від тарифів на газ для населення.

Згідно скріншотів з платформи Оператора газотранспортної системи, до нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 було забезпечено комерційне постачання природного газу.

Таким чином встановлено, що на момент укладання відповідачкою договору постачання природного газу (для споживача, що не є побутовим), ОСОБА_1 хоча й діяла як фізична особа, але як на момент виникнення між сторонами договірних правовідносин, так і на даний час належне ОСОБА_1 нежитлове приміщення використовувалося нею у підприємницькій діяльності, а отже, і спожитий природній газ використовувався для здійснення господарської діяльності, а не для задоволення власних побутових потреб.

Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, ТОВ «Твій Газзбут» обґрунтовувало наявність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за спожитий природний газ, а також відсутність правових підстав для звільнення від відповідальності за порушення Споживачем строків оплати, передбачених умовами Договору та ст. 625 ЦК України, посиланням на те, що Договір від 07 грудня 2021 року був укладений з відповідачкою не як з населенням, тобто побутовим споживачем для приготування їжі, підігріву води, опалення, а як із споживачем, що не є побутовим, тобто для комерційного використання.

Згідно з пунктом 5 розділу I Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496, на відміну від побутового споживача, що є фізичною особою, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, споживач, що не є побутовим, - це юридична або фізична особа - підприємець, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб або використання в якості сировини, а не для перепродажу.

Аналізуючи характер спірних правовідносин сторін, колегія суддів дійшла висновку, що зазначений спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Та обставина, що договір було укладено як з фізичною особою, не змінює характер спірних правовідносин, оскільки як постачання, так і розподіл природного газу здійснювався для забезпечення нежитлового приміщення, яке використовується для комерційних потреб, тобто господарсько підприємницької діяльності, а не для задоволення споживачем власних побутових потреб(постійне, тимчасове проживання, тощо).

Господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів в яких стороною є фізична особа, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, через порушення судом першої інстанції правил юрисдикції, на підставі ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 377, 381,382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Молотковим Вадимом Миколайовичем задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2025 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання природного газу закрити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» на користь ОСОБА_1 5325 грн 26 коп понесені судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» його право на подання до Миколаївського апеляційного суду заяви про передачу справи до Господарського суду Миколаївської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повне судове рішення складено 13.05.2025 р.