Провадження № 2/357/931/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Любченко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5, м. Біла Церква, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення грошової компенсації частини вартості майна,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив суд визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіль марки «LEXUS», модель «NX 200 Т», 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля марки «LEXUS», модель «NX 200 Т», 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 423 420,00 грн.

І. Позиція сторін у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18 травня 1985 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області. Від вказаного шлюбу спільних дітей не було. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача ОСОБА_3 та 18 квітня 2023 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Мачковським В.С. була заведена спадкова справа № 5/2024 за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини, як спадкоємцем за заповітом. Так, спадкодавець ОСОБА_3 за життя 27 лютого 2024 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Мачковським В.С., яким усе майно заповіла племінниці ОСОБА_2 . 21 травня 2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Мачковського В.С. із заявою про прийняття спадщини у порядку ст. 1241 ЦК України, оскільки являється непрацездатною особою та перебуває на обліку в ПФУ як пенсіонер. 02.07.2024 позивач отримав листа від приватного нотаріуса Мачковського В.С., в якому підтверджено право позивача на обов`язкову частку у спадщині після померлої дружини ОСОБА_3 . Однак, з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.05.2024 року № 42/02-31, в якій було визначено перелік спадкового майна позивач дізнався, що в переліку спадкової маси відсутній автомобіль марки «LEXUS», модель «NX 200 Т», 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який був придбаний під час спільного проживання та за спільні сімейні кошти сім`ї ОСОБА_5 . Позивач звернувся до адвоката з метою оформлення та направлення адвокатського запиту до територіального сервісного центру № 3242 щодо отримання інформації про відчуження автомобіля марки «LEXUS», модель «NX 200 Т», 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . З відповіді територіального сервісного центру № 3242 від 26.06.2024 позивач дізнався, що 27.02.2024 транспортний засіб «LEXUS», д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі електронного договору купівлі-продажу № 3245/2024/4344378 від 26.02.2024 було перереєстровано з ОСОБА_3 на громадянку ОСОБА_2 .

Позивач стверджує, що не надавав ані письмової ані усної згоди на відчуження вказаного вище автомобіля. Окрім того, вказує, що договір купівлі-продажу транспортного засобу було вчинено фактично за місяць до смерті спадкодавця, що свідчить про недобросовісність покупця ОСОБА_2 , оскільки остання володіла інформацією, що продавець перебувала у шлюбі із ОСОБА_1 та щоб виключити рухоме майно зі складу спадкової маси уклали фіктивний правочин без настання дійсних правових наслідків. Позивач не отримував кошти від продажу автомобіля та вони не були використані в інтересах сім`ї. У позові зазначено, що транспортний засіб марки «LEXUS», модель «NX 200 Т», д.н.з. НОМЕР_1 , 16.01.2019 року було зареєстровано на ОСОБА_3 , на підставі вантажно-митної декларації від 17.11.2018 року № UA500650/2018/061277. У позові зазначено, що вказаний транспортний засіб на підставі частини 3 статті 368 ЦК України та статті 60 Сімейного кодексу України є спільним сумісним майном сім`ї ОСОБА_5 , придбаний за спільні кошти подружжя. Факт відсутності згоди позивача при відчуженні транспортного засобу підтверджується відповіддю територіального сервісного центру № 3242 РСЦ ГСЦ МВС в Київській області та Чернігівських областях від 26.06.2024 року, в якій зазначено, що отримання згоди при проведенні відповідної реєстраційної дії від одного з подружжя не передбачено Порядком від 07.09.1998 року № 1388. Відчужений автомобіль був набутий за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 , і кожна зі сторін має рівні права на нього. Тому, у разі відчуження такого майна поза волею іншого співвласника, позивач має право на відповідну грошову компенсацію вартості відчуженого автомобіля. У позові вказано, що ОСОБА_3 та позивач знали відповідача довгий час з 1991 року, оскільки відповідач проживала поряд по сусідству і являється племінницею позивача, з якою у позивача наразі склались неприязні стосунки.

Позивач, посилаючись на правові позиції викладені у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16 та постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 444/848/16-ц, вказує, що відповідач повинен сплатити позивачу грошову компенсацію частини вартості майна, яку вона придбала недобросовісно за договором купівлі-продажу без дійсного настання правових наслідків для такого договору. Згідно з висновком, здійсненим суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ІНФО-ЦЕНТР КОНСАЛТ» вартість транспортного засобу марки «LEXUS», модель «NX 200 Т, 2015 року випуску, становить 846 840,00 грн. А тому позивач просить стягнути 1/2 частину вартості автомобіля у розмірі 423 420,00 грн.

Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Плаксій Р.В. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем по справі, оскільки не є дружиною позивача, належним позивачем за цією вимогою може бути лише померла ОСОБА_3 , але у цієї фізичної особи припинено цивільну правоздатність, та крім того, позовна вимога про визнання спільним майном подружжя не є ефективним способом захисту, що відповідає правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц. Зазначено, що відповідач не знала і не могла знати, що спірний автомобіль належав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, оскільки: у відповідності до вимог п. 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388, зі змінами, при первинній державній реєстрації спірного автомобіля в графі «Особливі відмітки» його співвласником ОСОБА_1 зазначено не було; з початку 2018 року подружні стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 фактично припинилися. За договором купівлі-продажу відповідач отримала у фактичне володіння та користування спірний автомобіль, а також фактично сплатила за нього кошти, тому даний правочин вчинено з наміром створення правових наслідків, які обумовлювалися ним. Окрім того, 25 вересня 2024 року ОСОБА_2 за відплатним договором відчужила спірний автомобіль ОСОБА_6 та передала його у володіння і користування останньої. Представник відповідача вказує, що позивачем не доведено недобросовісної поведінки відповідача, саме під час укладення договору купівлі-продажу автомобіля від 26.02.2024 року.

Щодо вимоги про сплату компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля зазначено, що відповідач вже сплатила ОСОБА_3 кошти за придбання спірного автомобіля, тобто виконала свої зобов`язання визначені договором купівлі-продажу автомобіля. Дана вимога позивача фактично покладає на відповідача надмірний тягар за придбання автомобіля. При цьому, стороні відповідача є незрозумілим нормативно-правове обґрунтування цієї позовної вимоги.

У поясненнях третьої особи зазначено, що 16.01.2019 була здійснена первинна реєстрація транспортного засобу марки «LEXUS», модель «NX 200 Т», ввезеного з-за кордону на підставі вантажно-митної декларації, на ім`я ОСОБА_3 , реєстраційні дії здійснювалися в ТСЦ МВС № 3242, ціна транспортного засобу становила 441 680, 11 грн. 27.02.2024 транспортний засіб марки «LEXUS», модель «NX 200 Т», д.н.з. НОМЕР_1 , був перереєстрований на підставі договору купівлі-продажу транспортних засобів № 3245/2024/4244378 від 26.02.2024 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , укладеного через Портал Дія. Реєстраційні дії здійснювалися в ТСЦ МВС №3245. Ціна транспортного засобу становила 25 000, 00 грн. 25.09.2024 транспортний засіб був перереєстрований на підставі договору купівлі-продажу транспортних засобів № 3245/2024/4899211 від 25.09.2024 між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , укладеного через Портал Дія. Реєстраційні дії здійснювалися в ТСЦ МВС № 3245. Ціна транспортного засобу становила 50 000, 00 грн. Таким чином, кінцевим власником даного транспортного засобу, станом на 04.11.2024, є ОСОБА_6 . Відповідно до реєстраційної картки, при первинній реєстрації транспортного засобу привезеного з-за кордону по посвідченню митниці 16.01.2019 власником зазначена лише ОСОБА_3 , зазначені лише її паспортні дані, без відповідної позначки про те, що автомобіль знаходиться у спільній сумісній власності, про що Позивач міг знати та мав бути обізнаним. Чинним законодавством не передбачено повноважень ТСЦ МВС на встановлення факту спільної сумісної власності на об`єкт, який підлягає реєстрації (перереєстрації) в ТСЦ МВС, тому встановлення даного факту може бути здійснено лише в судовому порядку. Таким чином, при перереєстрації транспортного засобу в ТСЦ МВС № 3245 транспортного засобу Lexus, модель NX 200 Т, 2015 року випуску, об`єм двигуна 1998 куб.см., д.н.з. НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 було дотримано вимоги чинного законодавства, зокрема Порядку № 1388, та вважаємо, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів для визнання договору купівлі-продажу № 3245/2024/4244378 від 26.02.2024 недійсним.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 31.10.2024 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в загальному порядку, призначив справу до підготовчого засідання, витребував від Територіального сервісного центру МВС № 3242 інформацію про вартість транспортного засобу автомобіля марки Lexus, модель NX 200 Т, 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та електронний договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3245/2024/4244378 (том 1, а.с. 55-56).

05.11.2024 представник Головного сервісного центру МВС Бережна Т.Л. сформувала через систему «Електронний суд» письмові пояснення третьої особи щодо позову (том 1, а.с. 38-108).

15.11.2024 представник відповідача Плаксій Р.В. подав через систему «Електронний суд» заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (том 1, а.с. 109-111).

15.11.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (том 1, а.с.112-119).

19.11.2024 представник відповідача Плаксій Р.В. подав через систему «Електронний суд» заяву про проведення підготовчого засідання, призначеного на 09.12.12.2024 за відсутності відповідача та її представника (том 1, а.с. 120-122).

28.11.2024 на адресу суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову (том 1, а.с. 123-130).

28.11.2024 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів (том1, а.с. 131-136).

29.11.2024 представник відповідача Плаксій Р.В. подав через систему «Електронний суд» клопотання про залишення без розгляду клопотання представника відповідача про проведення підготовчого засідання, призначеного на 09.12.12.2024 за відсутності відповідача та її представника, просив відкласти розгляд справи, строк проведення підготовчого провадження продовжити (том 1, а.с. 137-141).

02.12.2024 представник Головного сервісного центру МВС Фарина О.О. подала заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (том 1, а.с. 142-170).

Ухвалою судді від 03.12.2024 задоволено клопотання представника Головного сервісного центру МВС Фарина О.О. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (том 1, а.с. 171-172).

Ухвалою суду від 09.12.2024, занесеною до протоколу судового засідання, прийнято заяву про зміну предмету позову, задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи (том 1, а.с. 177-179).

18.12.2024 на адресу суду від Територіального сервісного центру МВС № 3242 надійшла витребувана інформація (том 1, а.с. 181-184).

Ухвалою суду від 20.01.2025, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання сторони позивача про виклик свідків, витребування доказів, закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті (том 1, а.с. 185-186).

24.02.2025 представник позивача Тимошенко В.П, подав клопотання про відкладення розгляду справи (том 1, а.с. 189).

Ухвалою суду від 24.02.2025 витребувано від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Мачковського Віталія Сергійовича належним чином завірену копію спадкової справи № 5/2024, щодо майна померлої, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (том 1, а.с. 191).

13.03.2025 на адресу суду надійшли витребувані матеріали спадкової справи № 5/2024 (том 1, а.с. 195-326).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 підтримав позов, з урахуванням заяви про зміну предмету позову (том1, а.с.123-125).

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Третя особа Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ в судове засідання не направив свого представника, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 18 травня 1985 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (том 1, а.с. 23).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (том 1, а.с. 24).

Встановлено, що 25.04.2024 ОСОБА_1 подав приватному нотаріусу Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Мачковському Віталію Сергійовичу, заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружини ОСОБА_3 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.05.2024 № 42/02-31 приватний нотаріус Мачковський В.С. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надав нотаріусу документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове нерухоме майно, з електронних копій документів не вбачається наявність спільного майна подружжя, зокрема, - автомобіля марки Lexus, модель NX 200 Т, 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (том 1, а.с. 25-26).

З відповіді приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Мачковського В.С. від 02.07.2024 № 60/01-16 вбачається, що ОСОБА_1 має право на обов`язкову частку у спадщині після померлої дружини ОСОБА_3 на підставі ст. 1241 ЦК України (том 1, а.с. 28).

З матеріалів спадкової справи № 5/2024, щодо майна померлої, 14.03.2024 ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 на випадок свої смерті склала заповіт, згідно якого усе належне їй майно заповіла ОСОБА_2 (том 1, а.с. 213).

З відповіді Територіального сервісного центру № 3242 від 26.06.2024 № 31/33/3242-106 на адвокатський запит, вбачається, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів, у період зазначений у запиті 16.01.2019 в ТСЦ МВС № 3242 на гр. ОСОБА_3 було зареєстровано транспортний засіб марки Lexus, модель NX 200 Т, 2015 року випуску, на підставі вантажно-митної декларації від 17.11.2018 № UA500650/. 27.02.2024 зазначений транспортний засіб перереєстровано на гр. ОСОБА_2 в ТСЦ № 3245 на підставі електронного договору купівлі-продажу № 3245/2024/4344378 від 26.02.2024 (а.с. 18-19).

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3245/2024/4344378 від 26.02.2024, ОСОБА_3 відчужила на користь ОСОБА_2 транспортний засіб марки Lexus, модель NX 200 Т, 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (том 1, а.с. 99-102).

Допитані судом в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які добре знали подружжя ОСОБА_5 , дали суду показання, що транспортний засіб марки Lexus, д.н.з. НОМЕР_1 був придбаний в період шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за кошти позивача. Вказаним автомобілем керувала відповідач ОСОБА_2 , яка приходилася покійній дружині позивача племінницею і хрещеницею позивача.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

За ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У відповідності до положень ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суд звертає увагу, що позивач, подаючи позов до суду та уточнюючи свої позовні вимоги, посилається саме на норми Сімейного Кодексу України та просить суд визнати спільним майном подружжя автомобіль марки Lexus, 2015 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .

Під час розгляду справи, суд звертав увагу сторони позивача, що дослідження даної вимоги можливий коли учасниками справи є подружжя, однак дружина позивача померла. Позивач, визначившись із суб`єктивним складом спору, безпідставно ставить вимогу до відповідача про визнання спільним майном подружжя автомобіля та стягнення компенсації частки цього майна із набувача за відплатним договором купівлі-продажу.

ОСОБА_3 за життя відчужила автомобіль, який був набутий в період шлюбу з позивачем, та наразі не можливо об`єктивно дослідити і встановити, чи були виручені від продажу спільного майна кошти витрачені в інтересах сім`ї, чи ні.

Позивач, посилаючись на норми СК України, що регулюють сімейні відносини подружжя під час поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, трансформував вимогу до відповідача ОСОБА_2 , як до набувача ТЗ, якій покійна дружина позивача продала цей ТЗ.

Відповідач ОСОБА_2 не є учасником сімейних правовідносин під час реалізації одним із подружжя свого права на поділ майна подружжя, а тому є неналежним відповідачем в даному спорі.

Щодо наведеної позивачем правової позиції Верховного Суду, то слід зазначити, що наведені висновки не відповідають фактичним обставинам даної справи, оскільки позивач посилається на справи, де позовні вимоги про стягнення грошової компенсації були пред`явлені до того з подружжя, який відчужив спільне майно без згоди іншого з подружжя. Однак у справі, що розглядається, позивач заявляє вимогу про грошову компенсацію не до співвласника, який відчужив спільне майно, а до покупця цього майна.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 має право на обов`язкову частку у спадщині після померлої дружини ОСОБА_3 , а відповідач є спадкоємцем за заповітом на майно померлої її тітки ОСОБА_3 .

Однак, позивач не ставить вимоги до відповідача, як до спадкоємця за заповітом, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні будь-які претензії позивача до спадкоємців майна спадкодавця ОСОБА_3 . Автомобіль Lexus, 2015 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 не входить до спадкової маси. ОСОБА_3 відчужила дане авто за життя, а до її спадкоємців претензії не заявлено.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Однак, як слідує з позовних вимог, позивач не ставить вимогу про стягнення компенсації його частки у спадщині в порядку спадкування.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

У постанові ВС від 14.07.2021 року (справа № 161/2823/19) Верховний Суд висловився щодо предмету та підстави позову, як основних елементів, що визначають сутність будь-якого позову. Зокрема, зазначено, що реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позивачем не обгрунтовані підстави позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 . Позивач навів нормативно-правову кваліфікацію обставин, обгрунтовуючи свої вимоги, однак його позиція не дає можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивач скористався своїм правом на судовий захист, але його позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, 133,141, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення грошової компенсації частини вартості майна відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З урахуванням ч. 3 ст. 124, ч. 6 ст. 259 ЦПК України, повний текст рішення виготовлений 12.05.2025 року

Суддя О. Я. Ярмола