Справа № 509/1184/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.,

за участю секретаря судового засідання: Осадченко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в селищі Овідіополь Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності, -

Учасники цивільного провадження по справі:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2025 року позивачка звернулася з вищевказаною позовною заявою до відповідачів, предметом позову є нерухоме майно, яке знаходиться на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області.

Позиція сторін.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивачка зазначила, що їй на праві власності належить 1/3 частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Інші 2/3 частини зазначеної квартири в рівних частках (по 1/3 за кожним) належать відповідачам: її вітчиму ОСОБА_2 та його брату ОСОБА_3 . Крім того, відповідачу ОСОБА_2 належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . На сьогодні, через сімейні обставини та особисті непорозуміння, позивачка з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом не проживають, спілкування не підтримують. Їхнє місцеперебування їй не відоме. Таким чином, позивачці доводиться проживати, одночасно утримувати та володіти обома об`єктами нерухомого майна, а саме: з 2011 року, тобто на протязі більше 13 років, квартирою АДРЕСА_3 , 2/3 частини якої належать на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; з 2014 року, тобто на протязі більше 10 років, квартирою АДРЕСА_4 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 . Проживаючи безперервно, відкрито і добросовісно, вона оплачувала всі комунальні платежі за електроенергію, газ, водопостачання, вивіз сміття, несе інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності квартир, підтримує в них чистоту і порядок. Враховуючи вищезазначені обставини, позивачка вважає, що у зв`язку безперервним володінням вказаними вище квартирами більш ніж 10 років, у неї виникло право на ці квартири за набувальною давністю у порядку ст. 344 ЦК України. З огляду на вказане позивачка просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на зазначені вище квартири.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій повністю підтримала свій позов, який просила задовольнити та слухати справу за її відсутністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіславши до суду письмову заяву, якою позов визнав повністю і просив слухати справу за його відсутністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями, які повернулися до суду, причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав.

Рух справи.

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.03.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.04.2025 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.

Вивчивши позицію сторін та дослідивши надані докази у сукупності суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 про визнання права власності підлягає задоволенню у повному обсязі в зв`язку з наступним:

Обставини, які встановлені судом

Позивачці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 122 від 07.02.2025 року, виданого приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Могилою М.М., належить 1/3 частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Інші 2/3 частини зазначеної квартири в рівних частках (по 1/3 за кожним) належать відповідачам: її вітчиму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та його брату ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 04.11.1997 року, виданого згідно розпорядження органу приватизації від 04.11.1997 року, зареєстрованого в Овідіопольському районному БТІ 04.12.1997 року.

Відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 3240 від 22.11.2013 року належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачка тривалий час проживала в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з її матір`ю, вітчимом ОСОБА_2 , його братом ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_4 .

З 2011 року ОСОБА_2 з її матір`ю та ОСОБА_3 змінили місце проживання.

В 2013 році ОСОБА_2 придбав квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Але, оскільки він з її матір`ю переїхали на постійне місце проживання за кордон, вона, за домовленістю ОСОБА_2 , з 2014 року почала також проживати в зазначеній квартирі та доглядати за нею.

На сьогодні, через сімейні обставини та особисті непорозуміння, вона з вітчимом ОСОБА_2 , матір`ю та ОСОБА_3 спілкування не підтримують. Їхнє місцеперебування їй не відоме.

Таким чином, позивачці доводиться проживати, одночасно утримувати та володіти обома об`єктами нерухомого майна, а саме:

- з 2011 року, тобто на протязі більше 13 років, квартирою АДРЕСА_3 , 2/3 частини якої належать на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- та з 2014 року, тобто на протязі більше 10 років, квартирою АДРЕСА_4 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Проживаючи безперервно, відкрито і добросовісно, вона оплачувала всі комунальні платежі за електроенергію, газ, водопостачання, вивіз сміття, несе інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності квартир, підтримує в них чистоту і порядок.

Зазначені факти підтверджуються копіями квитанцій про оплату комунальних платежів, актами перевірки квартир, складеними депутатами Великодолинської селищної ради за № 147, № 148 від 13.02.2025 року.

Заборон або арешту на вищевказане нерухоме майно відсутнє, що підтверджується довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи вищезазначені обставини, у зв`язку з безперервним володінням вказаними вище квартирами більш ніж 10 років, у позивачки виникло право на ці квартири за набувальною давністю у порядку ст.344 ЦК України.

Необхідність звернення позивачки до суду викликана тим, що іншим шляхом, ніж звернутися до суду з вимогою визнати право власності на зазначене вище майно, не можливо, а тому її майнові інтереси в силу приписів ст.4 ЦПК України та 15 ЦК України підлягають судовому захисту.

Відповідно ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова), відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Відповідно до п.11 Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Відповідно до п.13 Постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи з вищевказаного і здійснивши аналіз наданих суду документів, суд приходить до висновку, що позивачка безперервно, відкрито і добросовісно володіє вказаними вище квартирами більш ніж 10 років, а тому у неї виникло право на ці квартири за набувальною давністю, які знаходяться на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області.

Оформити право власності на це майно іншим способом позивачка не може, а тому вона змушена звернутися до судової установи з метою захисту своїх прав та інтересів.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Судові витрати.

При поданні позову позивачка сплатила судовий збір в повному обсягу, вини відповідачів у подані позову не має, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.2-13,76-80,141,206,258,263-265, 266 ЦПК України, ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності на 2/3 частини квартири, загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності на квартиру, загальною площею 73,5 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Копію рішення направити сторонам.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до цивільної палати Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: П.Л. Кириченко