ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/460/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2025 року, ухвалене суддею Герчаківською О.Я. у цивільній справі №607/26198/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 22 серпня 2017 року між сторонами було зареєстровано шлюб, за час перебування в якому у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час сторони мають протилежні погляди на сім`ю та шлюб, на життя, у них відсутні спільні інтереси, відсутнє взаєморозуміння, з травня 2023 року подружжя разом не проживає. У зв`язку з цим між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство. Шлюб існує лише формально, спільне проживання з відповідачем є неможливим, спроби примиритися не принесли бажаних результатів.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2025 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 22 серпня 2017 року виконавчим комітетом Ігровицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області України, актовий запис № 1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та провадження у справі закрити. Вказує, що рішення суду ухвалено з грубим порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин справи, оскільки відповідач після мобілізації проходить службу в Збройних Силах України, тому обставина окремого проживання сторін є надуманою. Жодних доказів про здійснення примирення до позову не долучено. Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про визначення терміну для примирення. Зі змісту позовної заяви неможливо встановити реальні причини припинення шлюбних відносин.

У відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат Маркітан Р.А. просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити в силі оскаржуване рішення суду. Вказує, що примирення сторін неможливе, оскільки плани на спільне майбутнє відсутні. Збереження шлюбу відповідачу необхідне для здійснення фізичного та психологічного насилля над позивачкою.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи з викликом сторін слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Копія судового рішення в такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Предметом позову у даній справі є розірвання шлюбу.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього кодексу малозначними справами є, зокрема, справи про розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З огляду на категорію справи, предмет позову, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розгляд апеляційної скарги проводити в порядку письмового, спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_1 не наведено будь-яких обставин, за яких розгляд апеляційної скарги слід проводити у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 22 серпня 2017 року виконавчим комітетом Ігровицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, сторони 22 серпня 2017 року у виконавчому комітеті Ігровицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1.

У шлюбі в сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , яке видане 20 лютого 2018 року Ігровицькою сільської радою Тернопільського району Тернопільської області України.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

За змістом ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Згідно з положеннями ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 Кодексу).

За приписами ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 10, 11 постанови Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Проаналізувавши наявні у справі докази та обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та розірвання шлюбу.

Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже являється таким, що буде суперечити його інтересам, виходячи з положень ст. 24 СК України.

Оскільки позивачка не бажає перебувати у шлюбі з відповідачем та наполягає на його розірванні, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що являється неприпустимим.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про надання строку для примирення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Колегія суддів вважає, що примирення і подальше подружнє життя сторін є неможливим, оскільки сім`я фактично розпалася і подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, яка не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем, тобто на даний час не існує її вільної згоди на шлюб, а відтак наявні підстави для розірвання шлюбу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 травня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Гірський Б.О.