Справа № 212/633/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 травня 2025 року м Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чернової Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Нестеренко К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 212/633/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Швидкісний трамвай», ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів КП «Швидкісний трамвай», ОСОБА_2 та просить суд стягнути з КП «Швидкісний трамвай» спричинену йому суму матеріальної шкоди в розмірі 223 513,45 грн. та стягнути з ОСОБА_2 втрату товарної вартості автомобіля «Lada Largus» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 23 388,65 грн. і 20 000,00 грн. спричиненої моральної шкоди, посилаючись на вину відповідача ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 20 лютого 2023 року о 06-54 годині по вул. Гете, 42 м. Кривого Рогу сталася дорожньо-транспортна пригода, винним у якій постановою суду від 10.11.2023 визнано відповідача ОСОБА_3 , що перебував на момент пригоди у трудових відносинах з КП «Міський трамвай». Вартість збитку, завданого його автомобілю, за висновком експерта № 9508 становить 223 513,45 грн. без врахування ВТВ та 246 902,10 грн. з урахуванням ВТВ. Зазначено про душевні переживання позивача внаслідок пригоди та пошкодження його автівки, що виразились в порушенні звичного устрою його життя та необхідності значного часу та матеріальних затрат для відновлення становища. Тому просить задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року справу направлено за підсудністю до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 19 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 24 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Котовича Д.В. щодо проведення авто товарознавчої експертизи у справі.

Ухвалою суду від 31 березня 2025 року у позивача ОСОБА_1 документи (рахунки на оплату, розрахункові чеки, квитанції, накладні тощо) які підтверджують придбання автозапчастин, а саме крило переднє ліве, колісна арка передня права, підсилювач крила передній правий, подушка повітряна пасажирська, пасок безпеки пасажирський, насос сервопривода та інші автозапчастини зазначені в ремонтній калькуляції експерта та документи (наряд завдання, акти виконаних робіт тощо) на проведення молярних та фарбувальних робіт.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Представник позивача адвокат Трофименко М.В. звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її та позивача відсутності, на вимогах наполягає.

Представник відповідача КП «Швидкісний трамвай» Котовий Д.В. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, проти вимог заперечує.

В обґрунтування відзиву на позов представником КП «Швидкісний трамвай» зазначено про незгоду із розміром матеріального збитку в сумі 223 513,45 грн., оскільки висновок автотоварознавчої експертизи, на який посилається позивач на обґрунтування розміру матеріальної шкоди, підлягає сумніву. Огляд пошкодженого транспортного засобу проводився в іншому населеному пункті та без повідомлення всіх учасників дорожньо-транспортної пригоди, позивач не сповістив про свої наміри провести огляд пошкодженого автомобіля, а отже висновок експерта не може вважатися правомірним та законно обґрунтованим. Зазначене про заперечення щодо відшкодування судових витрат. Тому просить відмовити у задоволенні вимог.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з відзивом на позов, в обґрунтування якого зазначено про невизнання вимог у повному обсязі, оскільки обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Стосовно відшкодування втрати товарної вартості автомобілем, зазначений розмір є завищеним та належним чином не підтвердженим, оскільки огляд транспортного засобу проводився за його відсутності, як учасника пригоди, а тому вказаний висновок експерта не може вважатися об`єктивним та неупередженим. Позивач на підтвердження моральної шкоди надає виписку № 3424/299 із медичної карти амбулаторного хворого, датовану 11.07.2023, тобто майже через 5 місяців після ДТП, де зазначено хронічні хвороби позивача, які абсолютно не мають причинно-наслідкового зв`язку між ДТП, яка відбулась 20.02.2023 та проходженням позивачем стаціонарного лікування. Тому обґрунтування наявності у позивача моральної шкоди шляхом надання лікарської виписки є безпідставним. Зазначено про значне завищення позивачем витрат на правничу допомогу та просить відмовити у задоволенні вимог повністю.

Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим закінчити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до такого висновку.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, 20 лютого 2023 року о 06 годині 54 хвилин в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу на регульованому перехресті вулиць Буковинська та Гете біля будинку 42, ОСОБА_2 керуючи трамваєм з бортовим номером 410 по маршруту № 2 не врахував зміну дорожньої обстановки, виїхав на перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора та скоїв зіткнення з автомобілем «Lada Largus» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався на дозволяючий зелений сигнал світлофора. В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, потерпілих немає.

Постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2023 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, відповідач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з КП «Швидкісний трамвай», що підтверджується письмовими доказами не оспорюється учасниками процесу (а.с. 215).

Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено обов`язок юридичної або фізичної особи відшкодовувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Верховний Суд неодноразово в своїх постановах зазначав, що тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником, у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і завдав відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), проходженням стажування, посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 177/472/16 (провадження № 61-2796св20), зазначено, що «в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм».

Так, за висновком № 9508 експерта-автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, складеного експертом ОСОБА_4 , який проводив огляд 24 лютого 2023 року у світлий час доби при природному освітленні на території м. Дніпро ж/м Комунар у присутності власника транспортного засобу «Lada Largus» державний номерний знак НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля склала 223 513,45 грн. без урахування ВТВ та 246 902,10 грн. з урахуванням ВТВ.

Посилання відповідачів на те, що висновок експерта від 06.03.2023 , складений на замовлення позивача, є недопустимим доказом, оскільки відповідачі не були присутні при проведенні експертної оцінки, є безпідставними, оскільки відповідно до частини 1 статті 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до документів, які долучені до висновку експерта, експерт ОСОБА_4 має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта спеціальність 12.2 Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитку, заподіяному власнику транспортного засобу. Таким чином, указаний висновок є належним та допустимим доказом, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 квітня 2025 року у справі № 467/1102/19 (провадження № 61-568св24).

Разом з тим, судом при ухваленні судового рішення ураховуються висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц (провадження № 61-9687св18), відповідно до яких якщо транспортний засіб фактично відремонтований, то розмір збитку визначається як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. Такі висновки викладено також у постановах Верховного Суду у справах: № 753/19288/14-ц від 30.10.2019 року; № 591/3152/16-ц від 25.03.2019 року, у яких Верховний Суд зазначив, що коли автомобіль вже фактично відновлений, то суд не може взяти до уваги експертне дослідження та повинен визначати розмір відновлювального ремонту на підставі саме документів, які підтверджують здійснення такого ремонту.

Отже, у цій справі, суд з метою визначення розміру матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу відповідачами повинен брати до уваги докази на підтвердження понесення позивачем витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля та їх розміру, а тому відхиляє наданий ним висновок № 9508 від 06.03.2023.

У судовому засіданні стороною позивача не оспорювався той факт, що транспортний засіб «Lada Largus» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 фактично відремонтований, що підтверджується відповідною заявою представника позивача (а.с. 119), однак на підтвердження факту понесення витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля та їх розміру позивача надав суду лише накладну від 24.02.2023 на суму 40 150,00 грн., яку суд не може визнати належним та допустимим доказом у справі з огляду на той факт, що покупцем у ній зазначено ФОП ОСОБА_5 та ідентифікувати належність вказаної накладної саме позивачу ОСОБА_1 на підтвердження понесених витрат на ремонт належного йому автомобіля, неможливо.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (п. 5 ч. 3ст. 2 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, (ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України).

У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 також наголошував, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, позивач обрав стратегію свого захисту як відшкодування шкоди на відновлення автомобіля, однак в процесі розгляду справи виявилось, що він відремонтований, при цьому сторона позивача не надає жодного висновку після проведеного ремонту та доказів фактичних затрат на проведення ремонту, доказів щодо додаткових ремонтних робіт, що виникли у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, тощо.

За таких обставин вимоги в частині відшкодування матеріального збитку задоволенню не підлягаю за недоведеністю.

Крім того, положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що у розумінні статей 1166, 1167, 1172, 1187 ЦК України відповідальним за завдану ОСОБА_2 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки моральну шкоду є КП «Швидкісний трамвай», як володілець джерела підвищеної небезпеки, а тому саме останній повинен нести відповідальність у тому числі за відшкодування моральної шкоди, завданої працівником належним роботодавцю транспортним засобом, що також узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 496/2319/19 (провадження № 61-604св22).

За таких обставин, оскільки вимогу про відшкодування моральної шкоди пред`явлено до винуватця ДТП, з огляду на викладене, позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог.

Згідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У зв`язку з відмовою у задоволенні вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 274, 277 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Швидкісний трамвай», ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригод повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. . Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Комунальне підприємство «Швидкісний трамвай», , юридична адреса: Дніпропетровська область, , м. Кривий Ріг, майдан Праці, буд. 1.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Чернова Н.В.