Номер апеляційного провадження 22-ц/824/5985/2025
Головуючий у суді першої інстанції Н.Д. Бабич
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
Постанова

Іменем України

13 травня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Бабич Н.Д., в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1374-2069 від 01.04.2024 у розмірі 74 488,80 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 01.04.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою «Веб -сайту», який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1374-2069. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 24600 грн., строк кредитування - 300 днів; заявлений строк - 14 днів; знижена % ставка - 1,20 % в день; стандартна % ставка - 1,50 % в день. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця. Станом на 08.08.2024 загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі кредитного договору становить 74 488,80 грн., що складається з простроченої заборгованості за кредитом 24600,00 грн., простроченої заборгованості по комісії за видачу кредиту - 3690,00 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 46198,780 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором №1374-2069 від 01.04.2024 в розмірі 74 488,80 грн. та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн., а всього разом стягнуто 76 911, 20 грн.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, у якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просила скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів поданої скарги апелянт зазначає, що при оформленні кредитної лінії відповідачу не було повідомлено про умови кредитування. Кредитна лінія оформлена строком на 14 днів. Нарахування передбачених договором відсотків за користування кредитом після закінчення строку кредитування є неможливим.

Так, ОСОБА_1 , отримуючи кредит 01.04.2024, вважала, що повинна була повернути його 14.04.2024.

Отже, починаючи з 15.04.2024 у кредитодавця відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що позовну заяву ТОВ «Укр Кредит Фінанс» слід було залишити без розгляду на підставі ст. 257 ч. 1 п. 2 ЦПК України, як та таку, що подана особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Позивачем також не надано до позовної заяви і доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та АТ КБ «ПриватБанк», яке здійснило переказ коштів на рахунок відповідача від імені позивача, а саме, договору № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02.12.2019.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» як кредитних на рахунки АТ КБ «ПриватБанк» для здійснення переказу коштів на виконання вимог договору про відкриття кредитної лінії № 1374-2069 від 01.04.2024 для подальшого переказу їх відповідачу.

На думку апелянта, нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим.

Відповідач вважає, що отримання кредитором комісійної винагороди в розмірі 3 690,00 від суми кредиту є таким, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування».

ТОВ «Укр Кредит Фінанс» подано відзив на апеляційну скаргу. Позивач зазначає, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність». Таким чином товариство не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.

Оскільки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь який первинний бухгалтерський документ стосовно рахунку ОСОБА_1 є неможливим.

Створюючи заявку на отримання кредиту відповідач самостійно вносить номер банківської карти, на яку бажає отримати кредитні кошти.

Відповідач звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що інформація щодо належності карткового рахунку відповідачу є банківською таємницею установи банку в якому було відкрито цей картковий рахунок.

Судом першої інстанції не взято до уваги лист АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019, як належний доказ щодо перерахування кредитних коштів за кредитним договором № 1374-2069 від 01.04.2024.

Окрім того, більш детальна інформація про перерахування грошових коштів, саме ОСОБА_1 по договору № 1347-2069 від 01.04.2024 зазначена у довідці про перерахування № 1347-2069 від 01.04.2024.

Умовами кредитного договору передбачено нарахування процентів протягом строку дії кредитного договору.

Базовий період - строк (період) протягом якого боржник (позичальник) буде сплачувати саме відсоток за користування кредитом, який він сам обирає при заповненні заявки на отримання грошових коштів. А строк кредитування - строк на який видаються грошові кошти позичальнику, якими він може користуватися.

Пункт 4.6, 10.2 та 4.7 договору є діючими та погодженими між сторонами. Відповідач не звертався до суду із позовною заявою та/або зустрічним позовом про визнання договору та/або умов договору, зокрема п. 4.6, 10.2, та 4.7 договору недійсним, що свідчить про належність та дійсність умов договору. Зокрема щодо нарахування процентів та одноразової комісії за користування кредитними коштами.

Таким чином, у кредитному договорі № 1374-2069 від 01.04.2024 сторонами було погоджено умови щодо розміру та сплати процентів та одноразової комісії і ОСОБА_1 погодилась з такими умовами, шляхом електронного підпису договору одноразовим ідентифікатором С4730.

Отже, відповідач взяла на себе зобов`язання та не виконала їх належним чином. Проценти та одноразова комісія визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Відповідач була ознайомлена з усіма умовами договору та погодилась із ними.

У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовну заяву в повному обсязі, суд виходив з того, що відповідач має кредитну заборгованість в розмірі 74 488,80 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 24 600, 00 грн., простроченої заборгованості по комісії за видачу кредиту 3 690,00 грн. та простроченої заборгованості по нарахованим процентам 46 198,780 грн.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції враховуючи таке.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою установою, що здійснює діяльність з інших видів кредитування, отримало свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ІК № 116 від 01 серпня 2013 року, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с. 57).

01 квітня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», був укладений кредитний договір № 1347-2069, який разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) складає єдиний договір, в якому визначаються всі істотні умови та з яким позичальник була попередньо ознайомлена (а.с. 17-39).

Відповідно частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор C4730 для підписання кредитного договору № 1347-2069 від 01 квітня 2024 року, на підставі якого відповідачем був отриманий кредит шляхом перерахування на її банківський рахунок (банківська картка) грошових коштів у розмірі 24 600,00 грн.

Згідно п. 4.1.1 кредитного договору - орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору складає 127 035, 48 грн., та включає в себе: суму кредиту, комісію за видачу кредиту та проценти за користування кредитом.

Згідно п. 4.9 кредитного договору - строк кредитування, тобто, строк на який нараховується кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення кредиту 25.01.2025.

Пунктом 3.2. Договору для укладення цього Договору, у порядку встановленому Правилами, позичальник надає кредитодавцю інформацію щодо бажання отримати кредит, шляхом заповнення на веб-сайті кредитодавця https://creditkasa.com.ua усіх граф відповідної форми. Надаючи таку інформацію, позичальник вказує повні, точні та достовірні особисті дані, заповнення яких передбачено відповідною сторінкою веб-сайту кредитодавця та які необхідні для укладення нового договору. Позичальник несе відповідальність за дійсність та достовірність таких даних.

Згідно з пунктом 12.1. договору, цей Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання Кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця https://creditkasa.com.ua, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватися договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.

Пунктом 12.3, 12.3.1. Договору позичальник даним підтверджує, що до укладення Договору уважно ознайомився з текстом Договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на сайті https://creditkasa.com.ua, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансових послу без нав`язування її придбання.

До договору про відкриття кредитної лінії № 1374-2069 від 01.04.2024, укладеного між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 , позивачем долучено Правила відкриття кредитної лінії, Паспорт споживчого кредиту та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (а.с. 27 - 39).

Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 24 600,00 грн. відповідачеві (позичальнику) підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту № 1374-2069 від 01.04.2024 (а.с. 51).

Відповідно п. 4.2 Правил надання споживчих кредитів позичальник заповнює заявку на сайті кредитодавця, вказуючи всі дані, визначені в заявці як обов`язкові. Позичальник зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які відмічені у заявці, що необхідно для прийняття кредитодавцем рішення про можливість надання кредиту.

Отже, з наведеного слідує, що електронний платіжний засіб відповідач зазначала самостійно в системі.

За таких умов, лист (довідка) АТ КБ «ПриватБанк»», щодо видачі кредиту ОСОБА_1 за договором № 1374-2069 від 01.04.2024 та довідка про перерахування суми кредиту № 1374-2069 від 01.04.2024 є достовірним і належним доказом перерахування відповідачу коштів у сумі 24 600,00 грн.

ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов кредитного договору.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 08.08.2024 року заборгованість ОСОБА_1 становить 74 488,80., з яких 24 600,00 грн. - заборгованість за кредитом, 3 690,00 грн. - прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту, 46 198, 780 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 46 198,780 грн. (а.с. 52-53).

23 серпня 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було направлено на поштову адресу відповідача досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, проте, вимога не була виконана (а.с. 54).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами укладений кредитний договір, відповідач отримала кредитні кошти, проте свої зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, тому наявна заборгованість за кредитним договором 74 488,80., з яких 24 600,00 грн. - заборгованість за кредитом, 3 690,00 грн. - прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту, 46 198, 780 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 46 198,780 грн., підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.

Так, згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23) та інших,

Договір про відкриття кредитної лінії № 1374-2069 від 01 квітня 2024 року підписано відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора «С4730» відповідно до ч.ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 17-26).

За змістом ч. 13 ст. 11 вищевказаного Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомилась і погодилася з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, який оформлений сторонами в електронній формі.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Так, за умовами укладеного сторонами договору кредитної лінії від 02 квітня 2024 року ТОВ «Укр кредит фінанс» надало ОСОБА_1 суму кредиту 24 600,00 грн., а остання зобов`язувалась повернути гроші у повному обсязі протягом 300 днів до 25 січня 2025 року.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Доказів повернення відповідачем кредиту та сплати процентів за користування кредитними грошима у повному обсязі матеріали справи не містять.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування позикою у повному розмірі не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість.

08.08.2024 року заборгованість ОСОБА_1 становить 74 488,80., з яких 24 600,00 грн. - заборгованість за кредитом, 3 690,00 грн. - прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 46 198,780 грн. (а.с. 52-53).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 24 600,00 грн.

Перевіривши вимогу позивача в частині стягнення процентів згідно кредитного договору в розмірі 46 198,80 грн., колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно п.2.2 кредитного договору - кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позивальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позивальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно до п. 4.4. кредитного договору - Базовий період складає 14 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього договору.

Пунктом 1.1. кредитного договору передбачено, що базовий період - проміжок часу впродовж строку дії договору, в останні дні яких у позивальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом та комісії за видачу кредиту. Кількість днів у базовому періоді вказана у розділі 4 цього договору.

Проценти за користування кредитом - грошові кошти, які згідно договору позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю за користування кредитом.

Нарахування процентів здійснюється за процентними ставками, що визначені у договорі.

Пунктом 4.7 передбачено, що комісія за видачу кредиту становить 15, 00 % від суми виданого кредиту.

Згідно п. 4.3 кредитного договору - плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за корисування кредитом та комісії за видачу кредиту. Тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована. Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, онак пзивачльнику на умовах, вказаних у цьому договорі, може надаватися можливість скористатися кредитом за зниженою процентною ставкою.

У п. 4.5 кредитного договору зазначено про сплату процентів за корисування кредитом та комісії за видачу кредиту. Позичальник зобов`язаний здіснювати у визначені графіком платежів за договором за зниженою ставкою дати, які є останніми днями відповідних базових періодів.

Відповідно до п. 4.6. вищевказаного кредитного Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту та дати фактичного повернення всієї суми кредиту з наступною ставкою: стандартна процентна ставка - 1,50 % за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою ставкою).

Згідно п. 4.11 кредитного договору - орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: 127 035,48 грн. та включає в себе: суму кредиту, комісію за видачу кредиту, проценти за користування кредитом.

Пунктом 4.9 кредитного договору визначено, що строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення кредиту 25.01.2025.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на ту обставину, що базовий період - період (строк) протягом якого боржник (позичальник) буде сплачувати саме відсоток за користування кредитом (в даному випадку -14 днів), а строк кредитування - строк на який видаються грошові кошти Позичальнику, якими він може користуватися (в даному випадку - 300 днів), пункт 4.9 Договору.

Відповідно до п. 2.3. кредитного договору № 1374-2069 від 01.04.2024 для мінімізації загальних витрат Позичальника за кредитом Кредитодавець рекомендував Позичальнику здійснити повне погашення протягом перших 140 днів з дати отимання кредиту (а.с. 17).

Отже, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що Базовий період заявлений строк користування кредитом є строком кредитування, оскільки відповідно до п. 2. 3 та п. 4.4, 4.9 Договору такі строки є різними. Базовий строк є строком, протягом якого, як погодили сторони, може бути використане право користування кредитом за визначеною пільговою процентною ставкою у базовий період ставкою і триває 14 днів, натомість строк кредитування - це строк на який надається кредит та триває він з моменту нарахування кредитних коштів до 25.01.2025.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що відповідач не ознайомлена з умовами кредитного договору, тому вважала що строк користування кредитом становить 14 день, оскільки пунктом 4.9 кредитного договору визначено строк кредитування на який надається кредит позичальнику, а саме до 25 січня 2025 року. При цьому, відповідач ознайомлена і погодилася з умовами договору, який оформлений сторонами, що підтверджується електронним підписом відповідача шляхом введення одноразового ідентифікатора «C4730».

Так, сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування з 01 квітня 2024 року по 25 січня 2025 рокуза користування кредитними коштами.

При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, кредитодавцем за період з 01 квітня 2024 року по 14 квітня 2024 року нараховано відсотки за зниженою процентною ставкою - 1,20 % в день, з 15 квітня 2024 - за стандартною процентною ставкою 1,50 % в день (а.с.52-53).

Отже, обґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами у сумі 46 198,80 грн. за період дії кредитного Договору визначений позивачем.

Поряд з цим, заперечуючи проти розміру заборгованості, відповідач до суду не надала власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочи у сумі 46 198,80 грн. є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 24 600,00 грн., колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач погодилась з розміром відсотків, які були визначені сторонами у кредитному договорі шляхом накладення електронного підпису, будь - яких зустрічних вимог у даній справі вона не заявила.

Щодо доводів апеляційної скарги, про необхідність залишення судом позову без розгляду, відповідно ст. 257 ч. 1 п. 2 ЦПК України, як таку, що подана особою, яка не має повноважень на ведення справи, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно ст. 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, кій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто та через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору, або через представника.

Відповідно розділу 4 (п.4.7) посадової інструкції юрисконсульта відділу юридичного стягнення заборгованості ТОВ «Укр Кредит Фінанс», що затверджена наказом директора ТОВ «Укр Кредит Фінанс» № 103-п від 29.12.2023 вказано, що працівник має право представляти інтереси товариства в судових органах без додаткового уповноваження (довіреності) в порядку самопредставництва юридичної особи.

Так, відповідно до довідки про зайняту посаду, зазначено, що Горшкодер В.О. на момент подачі до суду позовної заяви, а саме 16.07.2024, дійсно працював у ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на посаді юрисконсульта відділу юридичного стягнення заборгованості.

Отже, відповідно до посадової інструкції юрисконсульта відділу юридичного стягнення заборгованості ТОВ «Укр кредит Фінанс», Горшкодер В.О. мав право представляти інтереси Товариства в судових органах без додаткового уповноваження (довіреності) в порядку самопредставництва юридичної особи.

Таким чином, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне вирішення справи по суті спору.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна