РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/376/25

Провадження №2/568/223/25

05 травня 2025 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Троцюк В.О.

секретаря судового засідання Дмитришин О.С.

розглянувши у судовому засіданні в місті Радивилів цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Козинської сільської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на земельну частку (пай),-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить встановити факт належності ОСОБА_2 , яка помела ІНФОРМАЦІЯ_1 , сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого 12 травня 1997 року Радивилівською районною державною адміністрацією (серія РВ №0182591), та визнання за нею права на земельну частку (пай) розміром 2,51 умовних кадастрових гектарів, яка належала ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ №0182591.

В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_2 , яка на день смерті проживала в с.Зарічне Дубенського району Рівненської області. Після її смерті залишилась земельна частка (пай), що належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ №0182591, виданий на ім`я ОСОБА_3 . Заповіту матір не залишила, інші спадкоємці відсутні. Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, в оформленні спадкових прав їх було відмовлено. Нотаріус вказав, що видати свідоцтво про право на спадщину немає можливості, оскільки в неї відсутній оригінал правовстановлюючого документа - сертифіката про право на земельну частку (пай), а також те, що сертифікат виданий на ім`я ОСОБА_3 , а свідоцтві про смерть - ОСОБА_2 . Згідно експертного висновку імена ОСОБА_4 та ОСОБА_4 є ідентичними. Про втрату сертифікату про право на земельну частку (пай) було розміщено оголошення у місцевій газеті «Сурми Радзивілів». За вказаних обставин позивач проcить суд визнати факт належності померлій матері сертифікату про право на земельну частку (пай) та визнати за нею право на земельну частку (пай), як спадкове майно після смерті матері.

Ухвалою від 10 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подавши заяву про розгляд справ за їх відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача Козинської сільської ради в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, та визнання позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», в разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку суд з врахуванням того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до наступного висновку.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 від 15 червня 2001 року, виданим Іващуківською сільською радою Радивилівського району Рівненської області, актовий запис №22 від 15 червня 2001 року (а.с.10).

В свідоцтві про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками вказано ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . (а.с.9)

Уклавши 05 листопада 1988 року шлюб з ОСОБА_7 , ОСОБА_5 змінили прізвище на ОСОБА_8 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища. (а.с.15)

Тобто, в свідоцтві про народження позивача матір`ю вказано ОСОБА_2 , в той час як в свідоцтві про смерть її ім`я вказано ОСОБА_2 .

Суд враховує, що згідно експертного висновку №056/2246-а від 11 листопада 2024 року Українського бюро лінгвістичних експертиз імена Параска та Параскева є ідентичними, та вказані розбіжності виникли внаслідок відхилення від чинних правописних стандартів під впливом особливостей місцевої говірки в діалектичному ареалі. Відповідно саме цим і пояснюється розбіжність в написанні по імені матері позивача.

Дошлюбне прізвище ОСОБА_2 , згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, було ОСОБА_9 , яке вона змінила, уклавши 15 грудня 1967 року шлюб з ОСОБА_6 . (а.с.14)

До складу спадкового майна ОСОБА_2 входить земельна частка (пай), що належала померлій на підставі сертифікату про земельну частку (пай) серія РВ №0182591, виданий на ім`я ОСОБА_3 . (а.с.18)

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" міститься роз`яснення про те, що суди при прийнятті заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть розглядати їх в порядку окремого провадження, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (пункти 1 і 3).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: 1) згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так як встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа пов`язане із спадкуванням та подальшим вирішенням спору про право, а тому суд вирішує питання встановлення юридичних фактів саме в порядку позовного провадження.

Суд враховує, що прийняття рішення суду про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа померлій ОСОБА_2 для подальшого оформлення спадкових прав позивачем.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, згідно з правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Гордійчук В.І. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері в зв`язку з розбіжністю в написанні прізвища та імені спадкодавця в сертифікаті про право на земельні частку (пай) ОСОБА_10 , що не співпадає з прізвищем на ім`ям в свідоцтві про смерть - ОСОБА_11 (а.с.12).

На підставі наявних матеріалів справи та наявних копій документів, судом встановлено, що наявна розбіжність в написанні імені матері позивача і така обставина перешкоджає їй в оформленні спадкових прав та реалізації права на спадкування. Та обставина, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серія РВ №0182591, виданий на ім`я ОСОБА_3 , належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ніким не оспорюється.

Таким чином, позовна вимога про встановлення факту належності правовстановлюючого документу слід задовольнити, та встановити юридичний факт, про який заявлено позивачем.

Щодо вимоги про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно роз`яснень ВССУ у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01.01.2004 або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

У відповідності до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч.1ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

Оскільки, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року.

Згідно ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Нормою ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Оскільки, інформація про наявність заповіту ОСОБА_2 відсутня, спадкування після її смерті відбувається за законом.

Згідно ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Нормою ч.1 ст.529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , а тому враховуючи ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, вона є спадкоємцем за законом першої черги після її смерті.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Ст. 549 ЦК УРСР встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

З довідки №123/05-36/24, яка видана Іващуківським старостинським округом Козинської сільської ради Дубенського району Рівненської області 25.10.2024 року, вбачається, що ОСОБА_2 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала разом із своєю дочкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне господарство. (а.с.43 зворот)

Згідно ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 ЦК УРСР визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, ОСОБА_1 як спадкоємець за законом першої черги після смерті ОСОБА_2 не відмовилася від прийняття спадщини, навпаки фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, оскільки була зареєстрована, проживала разом зі своєю матір`ю, вела з нею спільне господарство.

Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області надано інформацію, про те що відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) ОСОБА_3 видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ №0182591, зареєстрований на №10548. (а.с.20)

Про втрату оригіналу сертифікату про право на земельну ділянку (пай) серії РВ №0182591 виданий 12.05.1997 року на ім`я ОСОБА_3 розміщено оголошення в газеті «Сурми Радзивілів» за 14 лютого 2025 року №7 (а.с.17).

Оскільки, у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Згідно абзацу 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішені спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Обставин, які б вказували, що на спадкове майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно немає.

Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за нею права.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи норму ч. 4 ст. 206 ЦПК України, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у виді сплаченого судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 та статтею 2 ЦПК України та враховує, що у даному випадку спір виник не внаслідок винних дій відповідача, який проти позову не заперечував, будь - яких дій, які б порушували право позивача на оформлення спадщини не вчиняв.

Тому, керуючись такими засадами цивільного судочинства як справедливість та верховенство права, суд покладає судові витрати на позивача незалежно від результатів вирішення спору та підстав для їх стягнення з відповідача не вбачає.

Керуючись п.п.16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст. 524, 534, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст.15, 16, 1220, 1216, 1218, 1258, 1261, 1268, 1276, 1268 ЦК України, ст. 4, 13, 81, 141, ст.200, ст.206, ст.263- 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Козинської сільської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на земельну частку (пай) - задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РВ №0182591, виданого 12 травня 1997 року на ім`я ОСОБА_3 на підставі рішення Радивилівської районної державної адміністрації №150 від 10.04.1997 року.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, право на земельну частку (пай), що належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РВ №0182591, виданого 12 травня 1997 року на ім`я ОСОБА_3 на підставі рішення Радивилівської районної державної адміністрації №150 від 10.04.1997 року.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: Козинська сільська рада, , адреса с.Козин вул..Берестецька, 145 Дубенського району Рівненської області

Суддя В.О. Троцюк