Справа №485/742/25
Провадження № 2/485/354/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

09 травня 2025 року м. Снігурівка

Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області Квєтка І.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

22 квітня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Косєй К.В. звернулася через систему "Електронний суд" до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , громадянина Республіки Азербайджан, про розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року вказану позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачка у позові не зазначила та не підтвердила підстав, визначених Законом України "Про міжнародне приватне право" підсудності справи з іноземним елементом Снігурівському районному суду Миколаївської області; надано позивачу строк на усунення недоліків.

09 травня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання в порядку усунення недоліків, в якому зазначено, що останнім відомим місцем проживання відповідача є саме одреса, вказана в позовній заяві, яку позивач обґрунтовує особистими відносинами між подружжям та її поінформованістю про обставини життя відповідача до припинення їх відносин у березні 2022 року. Відсутність додаткових доказів підтвердження місця проживання відповідача обумовлена тривалою відсутністю контакту з відповідачем, військовим станом в Україні, що ускладнює отримання довідок з відповідних реєстрів, та виїздом відповідача за межі України, що підтверджується його громадянством Республіки Азербайджан. Крім того, подружні правовідносини між сторонами виникли саме на території України, де й фактично припинилися в березні 2022 року, що підтверджує наявність тісного зв`язку спору з територією України.

Перевіривши матеріали позовної заяви, вважаю, що вказана позовна заява має бути повернута позивачці, з наступних підстав.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. ч. 1, 2 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (п.3 ч.1 ст.1, ст.ст. 75-77 Закону).

У міжнародному праві категорія "підсудність" застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Таким чином, суди, вирішуючи питання про належність справи до їх компетенції, зобов`язані з`ясувати, в судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду справа з міжнародним елементом.

Лише у разі, якщо спір підлягає вирішенню в судах України, підсудність справи визначається за правилами, встановленими ст.ст. 27, 28 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку, місцем її проживання або перебування.

Частиною 9 ст. 28 ЦПК визначено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Частиною 10 ст. 28 ЦПК установлено, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Позивач звертаючись до суду з вказаним позовом зазначила останнє відоме місце проживання відповідача, який є громадянином Республіки Азербайджан, а саме: АДРЕСА_1 .

Як зазначено у ч. 6 ст. 187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Так, на виконання вимог зазначеної статті, судом було здійснено запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

Згідно відповіді №418 від 29 квітня 2025 року, наданої ЦНАП Снігурівської міської ради Миколаївської області, дані щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 відсутні.

Згідно відповіді №4801.4-3266/4801.4-25 від 30 квітня 2025 року, наданої Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області, за відомостями ВОМІРМП та ВІС УДМС у Миколаївській області ОСОБА_2 не значиться.

Згідно відповіді № 1366090 від 09 травня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру інформації про місце проживання ОСОБА_2 у реєстрі немає.

Згідно відповіді №1366104 від 09 травня 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про наявність нерухомого майна у ОСОБА_2 .

Згідно відповіді №1366113 від 09 травня 2025 року з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2024 року по 4 квартал 2025 року інформація відсутня.

Відповідно до ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених устатті 77цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Отже, у даному випадку суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених устатті 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження та застосовується право держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Таким чином, за відсутності угоди сторін про підсудність справи з іноземним елементом судам України, обов`язок доведення підсудності судам України покладається на особу яка звертається до суду з позовною заявою.

Позивачкою до клопотання на усунення недоліків не додано жодних доказів, що підтверджують факт останнього відомого зареєстрованого місця проживання в м.Снігурівка чи Баштанського (бувшого Снігурівського) району (актів міської чи сільської ради про фактичне проживання, чи перебування відповідача саме в м.Снігурівка чи Баштанського (бувшого Снігурівського), чи інших доказів), або доказів неможливості отримання такої інформації.

Крім того, позивачка зазначає своє місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , та зазначає в позовній заяві, що вони з відповідачем не проживають разом з березня 2022 року. Суд звертає увагу, що шлюб було укладено 05 січня 2022 року, а спільне проживання сторони припинили в березні 2022 року, тим самим ні в позовній заяві, ні в клопотанні на усунення недоліків про проживання позивачки в м.Снігурівка чи Баштанському (бувшому Снігурівському) районі не зазначено та доказів не надано.

Відповідно до свідоцтва про шлюб встановлено, що шлюб було укладено в м.Боярка Київської області (зареєстрований в Боярському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Згідно з правилами загальної підсудності, дана справа не відноситься до територіальної юрисдикції Снігурівського районного суду Миколаївської області.

Окрім того, суд також позбавлений можливості визначити підсудність конкретному суду в Україні за відсутності будь-яких доказів проживання в Україні відповідача ОСОБА_2 , оскільки останній не має зареєстрованого місця проживання в Україні, а позивач по справі не надав доказів будь-якого відомого зареєстрованого місця проживання в Україні громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 , або акт про його останнє відоме місце проживання в Україні. А також не надала угоду, якою сторони передбачили підсудність справи з іноземним елементом судам України.

Разом з тим, позивачем в обґрунтування неможливості отримання доказів останнього відомого місця проживання відповідача, зазначено про виїзд останнього за межі України, однак не надано доказів такої інформаці, що в свою чергу позбавляє суд можливості визначити спосіб повідомлення відповідача як іноземного елемента про час, дату та місце розгляду справи належним чином.

При цьому суд зауважує, що залишення позовної заяви без руху та її повернення у зв`язку з неусуненням визначених судом недоліків не є обмеженням права позивача на доступ до правосуддя.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31), в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у пункті 55 справи "Креуз проти Польщі", про те, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти ("Kreuz v. Poland" № 28249/95).

В той же час, суд зазначає, що відповідно до ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Таким чином, з метою недопущення розгляду даної позовної заяви з порушенням правил підсудності та оскільки позивачка не усунула недоліки, зазначені в ухвалі суду від 28 квітня 2025 року, позовна заява підлягає поверненню відповідно до положення частини 3 статті 185 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 185, 353 ЦПК України, суд

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя І. А. Квєтка