Справа №534/1199/25
Провадження №2-з/534/8/25

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Горішні Плавні

Суддя Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області Малюк Марина Вікторівна, перевіривши заяву ГО «Товариство судноводіїв-любителів «Вітерець» про забезпечення позову до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в:

1. 7.05.2025 ГО «Товариство судноводіїв-любителів «Вітерець» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить зобов`язати Кременчуцьку об`єднану філію Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» відновити електропостачання до ГО «Товариство судноводіїв-любителів «Вітерець», розташованого за адресою: вул.Конституції, буд 3, м. Горішні Плавні до набуття рішенням суду законної сили у справі за позовом ГО «Товариство судноводіїв-любителів «Вітерець» до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про захист прав споживачів.

2. Згідно з протоколом автоматичного розподілу судової справи визначено суддю з розгляду означеної заяви ОСОБА_1 .

3. Суд перевірив матеріали цієї заяви та дійшов висновку про наявність правових підстав її повернення заявникові з мотивів недотримання правил предметної підсудності.

4. Порядок звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову врегульовано статтею 152 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), пунктом 1 частини першої якої визначено, що заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

5. Отже, законодавець визначив, що правила підсудності застосовуються у процедурі забезпечення позову так само, як у процедурі подання позову.

Зважаючи на це, суд має пересвідчитися в наявності права вирішувати подану заявником заяву, зокрема, перевірити чи належить заява про забезпечення позову насамперед до предметної та суб`єктної юрисдикції цього суду.

6. Зі змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів вбачається, що спір виник між двома юридичними особами, ГО «Товариство судноводіїв-любителів «Вітерець» та Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» з приводу постачання електроенергії на підставі відповідного договору від 19.11.2007 № 307 (із наступними змінами) .

7. При вирішенні питання щодо дотримання правил підсудності заявником суд застосовує такі норми та доходить таких висновків.

7.1. Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

7.2. Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

7.3. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Визначення належності справи суду певної юрисдикції здійснюється за правилами, чинними на час звернення з позовом до суду, якщо інше не передбачено законодавством.

7.4. За змістом статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд із такими вимогами.

7.5. Тобто, за загальним правилом, у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

7.6. Водночас за статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

«1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;»

7.7. У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України (далі ГК України), відповідно до частин першої-третьої якої під господарською діяльністю розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

7.8. Отже для визначення юрисдикції цієї заяви, що визначається за правилами, встановленими для відповідного позову, слід керуватися критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, якими є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

7.9. За статтею 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована в установленому законом порядку.

7.10. За приписами статті 81 ЦК України юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом.

7.11. У цьому випадку суд враховує, що спір виник між громадською організацією та постачальником електричної енергії.

7.12. Частина третя статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання» визначає громадську організацію як «громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи», тобто це одна з організаційно-правових форм громадських об`єднань в Україні.

7.13. Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання» громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

7.14. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку (частина п`ята статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання»).

7.15. Одним із принципів утворення та діяльності громадського об`єднання є відсутність майнового інтересу, тобто, члени (учасники) громадського об`єднання не мають права на частку майна громадського об`єднання та не відповідають за його зобов`язаннями. Доходи або майно (активи) громадського об`єднання не підлягають розподілу між його членами (учасниками) і не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена (учасника) громадського об`єднання, його посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи) (частина шоста статті 3 Закону України «Про громадські об`єднання»).

7.16. Громадське об`єднання, яке має намір здійснювати діяльність із статусом юридичної особи або без такого статусу, підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», протягом 60 днів з дня проведення установчих зборів.

Громадське об`єднання, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи, діє на підставі статуту громадського об`єднання, який має містити відомості, передбачені статтею 11 цього Закону.

8. Судом встановлено, що заявник здійснює діяльність зі статусом юридичної особи на підставі статуту.

9. Відповідно до підпунктів 2.4.2, 2.4.9 пункту 2.4 Статуту ГО «Товариство судноводіїв-любителів «Вітерець» для досягнення мети та виконання статутних завдань організація у встановленому чинним законодавством порядку має право, зокрема, бути учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права і обов`язки, здійснювати необхідну господарську діяльність, безпосередньо або через створення в порядку, передбаченому законом, юридичних осіб (товариств, підприємств), якщо така діяльність відповідає статутній меті організації та сприяє її досягненню.

10. Норми, зазначені у статті 3 ГК України (див підпункт 7.7 цієї ухвали) у взаємозв`язку з положеннями Статуту (див пункт 9 цієї ухвали) свідчать, що заявник у відносинах з іншою юридичною особою, АО «Полтаваобленерго», здійснює господарську діяльність, спрямовану на забезпечення діяльності цього негосподарюючого суб`єкта, ГО «Товариство судноводіїв-любителів «Вітерець».

11. Таким чином із матеріалів справи вбачається, що учасниками спірних правовідносин є окремі суб`єкти приватного права, зареєстровані як юридичні особи, і предметом позову є виконання договору на постачання електричної енергії, про що зазначено вище (див пункт 6 цієї ухвали).

12. Спори у відповідних правовідносинах є спорами, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, що свідчить про належність їх до правовідносин у сфері господарювання (див підпункт 7.6 цієї ухвали).

13. Інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом», про яку йдеться у статті 6 Європейської конвенції з прав людини, наведено Європейським Судом з прав людини у рішенні у справі Сокуренко і Стригун проти України, де Суд наголосив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

14. Визначення підстав для повернення заяви про забезпечення позову охоплюється процедурою розгляду вказаної заяви і не виокремлено в окрему стадію, що вбачається зі змісту частини 10 статті 153 ЦПК України.

Тому, на думку суду, визначення підсудності теж охоплюється стадією розгляду заяви про забезпечення позову.

15. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 роз`яснено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

У вказаній постанові Пленум Верховного Суду України звертає увагу суддів на визначення «можливості» для задоволення позову. Для того щоб визначити «можливість» задоволення позову, суддя повинен проаналізувати всі умови, які дають змогу задовольнити позов або унеможливити його задоволення. Однією з таких умов є дотримання процедури звернення до суду.

16. Вказане свідчить, що на етапі розгляду заяви про забезпечення позову суддя повинен пересвідчитися не лише в реальній загрозі для виконання рішення, а й у тому, що суд взагалі вправі ухвалювати будь-яке рішення.

Порушення юрисдикції унеможливлює вирішення судом питання по суті заяви.

17. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що розгляд заяви про забезпечення позову однієї юридичної особи до іншої з приводу виконання господарського договору не відноситься до юрисдикції Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області, оскільки відноситься до юрисдикції господарського суду.

18. Розгляд справи судом з порушенням правил предметної та суб`єктної юрисдикції є порушенням права на розгляд справи судом, встановленим законом.

19. Зважаючи на викладене, стосовно заяви про забезпечення позову в цій справі Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області не може вважатися судом, встановленим законом, тому у відповідності до вимог частини 10 статті 153 ЦПК України заява підлягає поверненню заявнику.

20. Керуючись ст ст. 19, 151-153, 261, 353 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

21. Заяву ГО «Товариство судноводіїв-любителів «Вітерець» про забезпечення позову до подання позовної заяви повернути заявнику.

22. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

23. Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з моменту її підписання.

24. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Суддя М.В.Малюк