ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/471/25 Справа № 212/2142/24 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/2142/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2024 року,

встановив:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Позов обґрунтований тим, що на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2012 року з нього на користь ОСОБА_5 були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% від щомісячного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 24 квітня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі судового наказу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2024 року з нього на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_7 , 14 вересня 2020 року були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22 січня 2024 року до досягнення дитиною повноліття.

Посилається, що за вказаними рішеннями суду з позивача стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у загальному розмірі 1/2 частини його доходу, тоді як, на думку позивача, він відповідно до ст. 183 СК України має сплачувати аліменти по 1/6 на кожну дитину, у загальному розмірі 1/3 частини доходу. Від сплати аліментів на дітей не відмовляється, але згоден платити на користь відповідачів аліменти в розмірі по 1/6 частини на утримання кожного з неповнолітніх дітей.

У зв`язку з викладеним, просить суд зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього щомісячно за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2012 року на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів доходу та за судовим наказом Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2024 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів доходу; визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі документи (виконавчий лист та судовий наказ), на підставі яких з нього стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2024 року позов ОСОБА_1 залишений без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2024 року та ухвалити нове рішення, ким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на теперішній час з нього стягуються аліменти на користь відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за двома виконавчими документами у загальному розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітної плати (доходу), тобто 50 відсотків від його заробітної плати (доходу). Посилаючись на положення ст. 183 СК України зазначає, що розмір аліментів на двох дітей має складати 1/3 частину від заробітку (доходу), який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, свої позовні вимоги доведеними, оскільки сам законодавець передбачив розмір аліментів, які мають бути стягнуті з особи на утримання двох дітей, який у відповідності до вимог ч. 5 ст. 183 СК України має складати 1/3 частину від заробітку (доходу).

Крім того, посилається, що суд першої інстанції зазначив про факт проходження ним військової служби за мобілізацією, однак не прийняв до уваги, що у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем як в державі, так і в Збройних Силах України він вимушений з грошового забезпечення, яке надає держава йому як військовослужбовцю, значну частину грошових коштів витрачати саме на потреби виконання своїх військових обов`язків, а саме купувати дизельне пальне, запасні частини для транспортного засобу та інше.

Він не відмовляється від уплати аліментів на утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але згоден сплачувати на користь відповідачів аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) на утримання кожного з неповнолітніх дітей у відповідності з діючим на теперішній час сімейним законодавством України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи характер спірних правовідносин, справа розглядається без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду в повній мірі не відповідає.

Відповідно ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно ст. 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі №364/1139/19 провадження №61-11271св20).

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі№6-143цс13, на яку посилається позивач у касаційній скарзі, зроблено висновок, що: «розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третястатті 89 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_5 до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24.04.2012 року..

Судовим наказом, виданим 31 січня 2024 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

07 лютого 2024 року державним виконавцем Покровського відділу ДВС у м. Кривому Розі відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу №212/856/24 виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу 31 січня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) та звернуто стягнення на доходи боржника, що підтверджується постановами ВП № 74085339 від 07.02.2024 року.

Згідно копії довідки, виданої 12.02.2024 року військовою частиною НОМЕР_1 , на фінансовому забезпеченні НОМЕР_2 перебуває ОСОБА_1 , який проходить військову службу, має загальний дохід за період серпень 2023 року січень 2024 року у розмірі 227 249,93 гривень, з якого відраховані аліменти у грудні 2023 року, січні 2024 року у загальній сумі 44 276,66 грн.

Відповідно інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, що є у відкритому доступі, ВП №53144855, №74085339 відкриті 16 грудня 2016 року і 07 лютого 2024 року відповідно та перебувають у провадженні Покровського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , як на підставу для його задоволення, посилається на те, що з нього стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у загальному розмірі 1/2 частини його доходу, тоді як, на його думку, він, відповідно ст. 183 СК України, має сплачувати аліменти по 1/6 частині доходу на кожну дитину, що у загальному розмірі становить 1/3 частину його заробітку (доходу).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану та матеріали справи не містять даних щодо наявності істотних обставин, які свідчили б про неспроможність ОСОБА_11 сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Нормами ч. 5 ст. 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Як встановлено судом та підтверджено наявними у справі доказами з відповідача на утримання двох дітей за судовими рішеннями стягуються аліменти в загальному розмірі частини його заробітної плати (доходу), тоді як нормами матеріального права визначено, що половина заробітку платника аліментів стягується на трьох і більше дітей.

Відповідно ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа,якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

З огляду на зміст зазначеної норми, слід виснувати, що стягнення аліментів в наказному провадженні у розмірі, зазначеному цій статті, можливе виключно за умови, що у платника аліментів загалом, а не лише від однієї жінки є одна дитина, дві дитини чи три дитини. За наявності дітей від різних шлюбів видача судового наказу за заявою матері одного з дітей тягне за собою неврахування наявності у платник аліментів інших утриманців.

За приписами ст. 167 ЦПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу. Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

Таким чином, розглядаючи заяву про видачу судового наказу, суд враховує відомості, повідомлені заявником. Разом з тим, відповідач позбавлений можливості висловити свою позицію щодо поданої заяви про видачу судового наказу.

Особливістю наказаного провадження є розгляд заяви про видачу судового наказу без проведення судового засідання і повідомлення заявника і боржника, що фактичної позбавляє боржника можливості висунути свої заперечення та аргументи, в тому числі щодо наявності у нього інших утриманців.

Відповідно ч. 1, 7 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4,5 частини першої статті 161 цього Кодексу. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Отже, іншого способу переглянути виданий судовий наказ про стягнення аліментів, ніж звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, процесуальний закон не містить, відтак тут не може бути застосована класична конструкція зміни матеріального чи сімейного становища платника аліментів після прийняття судового рішення про стягнення аліментів.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує обставини, перелік яких наведений у статті 183 СК України, серед яких є наявність інших дітей (пункт 3 частини 1), проте, з огляду на особливість наказного провадження, при вирішенні питання про стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судом не було враховано наявність у платника аліментів інших дітей і усунути цю прогалину можливо виключно в позовному провадженні при вирішенні позову про зменшення розміру аліментів.

Однак, розглядаючи справу, суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером правовідносин, що склалися між сторонами і безпідставно виснував, що позивач не довів погіршення свого майнового стану чи зміну сімейного становища.

Як зазначалося вище, за обставин, які наявні в цій справі, класичний підхід до вирішення питання про зміну розміру аліментів, за яким така зміна має відбутися після присудження аліментів, є незастосовним, так як заявниця ОСОБА_3 у наказному провадженні не повідомила про наявність інших дітей, які мають право на утримання від відповідача та за наявності інформації про яких суд відмовив би у видачі судового наказу.

Позивач ОСОБА_1 , будучи батьком двох неповнолітніх дітей, зобов`язаний в силу закону (ст. 180 СК України) їх утримувати, незалежно від наявності чи відсутності судового рішення. В разі залишення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в 1/4 частині від заробітку (доходу) позивача на утримання кожної дитини, з урахуванням права дітей отримувати однакове утримання в частці від свого батька, розмір відрахувань із доходів позивача становитиме 1/2 частину його доходу.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей позивача, не можуть бути враховані обставини, зазначені позивачем щодо його витрат на потреби проходження військової служби.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що розмір стягуваних з ОСОБА_1 аліментів підлягає зміні, у зв`язку із неврахуванням при видачі судового наказу сімейного та матеріального стану платника аліментів.

При цьому, слід зауважити, що зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частини заробітку (доходу) боржника, забезпечить дотримання балансу рівності прав дітей ОСОБА_1 на матеріальне забезпечення.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчий лист № 413/4482/12, виданого Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 12 червня 2012 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, а також судового наказу №212/856/24, виданого Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 31 січня 2024 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) колегія суддів апеляційного суду зауважує наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З огляду на вказане, підстави для визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню відсутні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну розміру стягнутих аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_5 на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2012 року по справі №413/4482/2012, на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_3 на підставі судового наказу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2024 року по справі №212/856/24, на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:

Повне судове рішення складено 09 травня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста