Дата документу 06.05.2025 Справа № 336/1936/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 336/1936/25 Головуючий у І інстанції: Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/807/879/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про зобов`язання повернути податки, вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про зобов`язання повернути податки, вчинити дії, в якому просив суд:

- зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві повернути до Пенсійного фонду України податки з заробітної плати ОСОБА_1 , сплачені з суми 420920,30 гривень за період з березня 2020 року до лютого 2022 року включно;

- зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві сумісно з Пенсійного фонду України забезпечити відображення податків платника ОСОБА_1 за період з березня 2020 року до лютого 2022 року включно в державному електронному реєстрі платників податків.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, щоз 22.08.2018 до теперішнього часу ОСОБА_1 працює на ДП «Українська Авіаційна Транспортна Компанія» на посаді начальника авіаційно-транспортної бази у м. Запоріжжі.

До грудня 2020 року санаційне ДП «УАТК» перебувало під керуванням та управлінням Державного Концерну «Укроборонпром», але з початком процесу державного реформування було передано під юрисдикцію Міністерства оборони України та отримало нову назву ДП «УАТК» МОУ.

Санаційне ДП «УАТК» МОУ виконувало свої господарські функції згідно з планом санації, затвердженого радою директорів, та станом на кінець 2021 року повністю погасило борги перед державою, не мало заборгованості з виплати заробітної плати співробітника підприємства та готувалося до процедури припинення санації.

Після проведення аукціонів з реалізації майна, які проводилися в рамках та за планом санації підприємства, а також отримання певного прибутку заборгованість з виплати заробітної плати за період 2020-2021рр була повністю погашена перед усіма співробітниками підприємства. Бухгалтерія ДП «УАТК» перерахувала кошти на карткові рахунки співробітників В АТ «Ощадбанк», у тому числі і позивачу.

У квітні 2022 року після досягнення пенсійного віку (60 років) ОСОБА_1 підготував та подав пакет документів щодо нарахування пенсії через електронний кабінет на Порталі електронних послуг ПФУ. Але з`ясувалося, що в розділі «Моя заробітна плата» не відображаються та не враховуються внески позивача до ПФУ за 2020-2021 роки з ДП «УАТК» МОУ, що є значними сумами за внесками в розмірі 388000 грн.

Позивач зазначив, що згодом з`ясувалося, що така ситуація з податками до ПФУ склалася з вини ГУ ДПС у м. Києві, яке всупереч та з порушенням законодавства щодо господарської діяльності санаційних державних підприємств незаконно фактично вкрало внески ЄСВ в сумі 1331974 грн ДП «УАТК» МОУ та у позивача особисто як потенційного пенсіонера за віком на той час.

ОСОБА_1 звертався до ГУ ПФУ в Запорізькій області з питанням невідображення його пенсійних внесків в електронному реєстрі застрахованих осіб та отримав відповідь, у якій йому роз`яснено, що з 01 жовтня 2013 року адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в т.ч. стосовно звітності страхувальників та сплати страхових внесків, здійснює Державна податкова служба України; для вирішення питання сплати страхових внесків, за якими обчислюється страховий стаж, позивачу запропоновано звернутися до органів Державної податкової служби України.

Проте, за твердженням позивача, ГУ ДПС у м. Києві у своїх відповідях наводить «сумнівні аргументи» своїм діям, які порушують чинне законодавство за багатьма статтями та радить вирішувати питання в судовому порядку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2025 року; визнати статус справи в межах цивільно-правових відносин з підсудністю за нормами цивільного судочинства та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції помилково визначив статус справи як публічно-правового спору між фізичною собою та суб`єктом владних повноважень, оскільки відносно нього ГУ ДПС у м. Києві не виносило ніяких рішень у вигляді нормативно-правових актів, індивідуальних актів, податкових обтяжень, тощо. ОСОБА_1 зазначає, що йогопозовну заяву не можна трактувати однозначно, адже вона має доволі складний характер та має деякі особливості, насамперед, при визначенні статусу суб`єкту владних повноважень та об`єктивні обставини його функціонування.

Скаржник наголошує на тому, що у своїй позовній заяві він змістовно довів та пояснив усі обставини та передумови, які виникли внаслідок неправомірних дій ГУ ДПС у м. Києві відносно ДП «Українська Авіаційна Транспортна Компанія», працівником якого він є, внаслідок чого, суттєво порушені його конституційні права, як громадянина України, на пенсійне забезпечення.

На думку ОСОБА_1 , суд не врахував наявності у його позові пов`язаного з діяльністю ГУ ДПС у м. Києві іншого суб`єкта правовідносин - Пенсійного фонду України, який також має безпосереднє відношення до справи. Ці обставини також не дають у повній мірі визнавати статус ГУ ДПС у м. Києві суб`єктом владних повноважень.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін. Зазначає, що спір у цій справі має ознаки публічно-правового, оскільки він виник між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, який діяв у межах своєї компетенції, визначеної законом. Позовна заява містить оскарження реалізації владних функцій, а саме дій або бездітності державних органів, що призвели до порушення права позивача на пенсію. Характер спірних правовідносин є виключно публічно-правовим, що унеможливлює їх розгляд у порядку цивільного судочинства. У своєму позові ОСОБА_1 не пред`являє претензій до конкретних фізичних чи юридичних осіб, не вимагає компенсації шкоди або виконання договірних зобов`язань, що характерно для приватно-правового спору. Натомість він просить визнати порушення його констуційного права на пенсійне забезпечення, яке він пов`язує з неналежним виконанням державними органами їх обов`язків у сфері обліку внесків.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 заперечує проти доводів відповідача. Зазначає, що не має жодних публічно-правових відносин з ГУ ДПС у м. Києві. Відносно нього як сумлінного громадянина України та сумлінного платника податків не відкрито жодних податкових рішень чи вимог у зв`язку з несплатою податків. Фактично, у цій справі він має спір з Пенсійним фондом України, який підпорядкований в питанні адміністрування єдиного соціального внеску ГУ ДСП України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 наполягав на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваної ухвали та направлені справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник ГУ ДПС у м. Києві Дідик А.С. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, наполягала на залишенні оскаржуваної ухвали без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадженні у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (стаття 19 КАС України).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Згідно з п.1.1 ст. 1 ПК України, цей законодавчий акт регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

ГУ ДПС у м. Києві - це орган державної влади, який реалізує владні управлінські функції, зокрема, щодо адміністрування єдиного соціального внеску. Вказана функція є проявом владних повноважень і не може бути прирівняна до приватно-правових відносин.Тобто, відповідач у цій справі є органом, уповноваженим державою на здійснення публічних функцій, зокрема у сфері адміністрування податків.

Позовна заява ОСОБА_1 фактично містить оскарження результатів реалізації ГУ ДПС у м. Києві його владних функцій, що, за твердженням позивача, призвели до порушення його права на пенсію.

Такі відносини є вертикальними за природою, де одна сторона підпорядковується державі, що властиво саме публічно-правовим спорам.

Публічно-правові відносини це відносини, у яких держава або інші суб`єкти, що реалізують публічну владу, виступають у ролі владного управлінського суб`єкта, наділеного відповідними повноваженнями, а інша сторона (громадянин або юридична особа) - у підпорядкованому становищі. Вказане кардинально відрізняє такі правовідносини від цивільно-правових, у яких сторони є рівноправними учасниками.

У своєму позові ОСОБА_1 зазначає, що податковим органом - Головним управлінням ДПС у м. Києві - не було належним чином відображено інформацію про сплату ним єдиного соціального внеску, що, у свою чергу, призвело до того, що Пенсійний фонд України не врахував відповідні відомості при розрахунку пенсії. Таким чином, зміст позовних вимог полягає у фактичному оскарженні дій або бездіяльності державного органу у межах виконання ним владних функцій.

Так, позовна заява містить вимогу про зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві повернути до Пенсійного фонду України податки з заробітної плати ОСОБА_1 та зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві сумісно з Пенсійним фондом України забезпечити відображення податків платника ОСОБА_1 в державному електронному реєстрі платників податків, а суть позову зводиться до визнання судом порушення його конституційного права на пенсійне забезпечення, яке він пов`язує з неналежним виконанням державними органами своїх обов`язків у сфері обліку внесків ЄСВ, що свідчить про публічно-правовий характер спору.

Натомість жодної вимоги про компенсацію йому завданої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, або ж невиконання договірних зобов`язань чи інших вимог, які б дозволили віднести спір до приватно-правового, ОСОБА_1 не заявив.

Таким чином, характер спірних правовідносин у цій справі є виключно публічно-правовим, спір стосується реалізації владних повноважень органами державної вдали, що унеможливлює розгляд цього позову у порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, вони ґрунтуються на помилковому трактуванні позивачем норм процесуального та матеріального права та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

Висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 на підставі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, є правильним.

Апеляційний суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність законних підстав для розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ГУ ДПС у м. Києві про зобов`язання повернути податки, вчинити дії, в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2025 року без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2025 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 09 травня 2025 року.

Головуючий:

Судді: