Справа № 204/3851/25
Провадження № 2-др/204/30/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову в прийнятті додаткового рішення

12 травня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

за участю секретаря Кислиці Є.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м.Дніпрі заяву адвоката Шкнай Ганни Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, поданої в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , якою просила розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 20 липня 2007 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом №487.

Рішенням суду від 24 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено: шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 20 липня 2007 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом №487 розірвано; ухвалено надалі сторонам іменуватись: « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_2 »; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 (двадцять) коп.

29 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» адвокатом Шкнай Ганною Іванівною, яка діє в інтересах ОСОБА_1 була подана заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, поданої в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

До заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивача додала: копію договору №04/04/25 про надання правової (правничої) допомоги від 04 квітня 2025 року, платіжну інструкцію від 12.04.2025 про зарахування суми 6 00,00 грн за договором про надання правової (правничої) допомоги, акт про надання послуг №8 від 25 квітня 2025 року.

В обґрунтування поданої заяви, адвокат Шкнай Г.І. посилалась на те, що нею була надана правова допомога у цій справі позивачу, оскільки рішенням суду позовні вимоги були задоволені, зазначила, що у разі задоволення позову, на відповідача покладаються судові витрати, тому, адвокат звернулась до суду із зазначеною заявою, якою просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Згідно ухвали суду від 05 травня 2025 року прийнята до розгляду заяву адвоката Шкнай Ганни Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, постановлено проводити розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач на подачу заперечень на заяву адвоката Шкнай Ганни Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, не скористався, заява розглянута на підстави наявних доказів.

Вивчивши матеріали справи, подану заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що остання задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Частиною 3 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, судове рішення у цій справі було ухвалено судом в порядку спрощеного позовного провадження.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі №922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені положення застосовуються і до розгляду справ в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у змісті позовної заяви представник позивача адвокат Шкнай Г.І. не вказувала, що позивач очікує понести судові витрати у зв`язку із отриманням професійної правничої допомоги в розмірі 6 000 грн., і не заявляла у позовній заяві про те, що такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (а.с.2).

Також, до ухвалення у справі судового рішення представником позивача адвокатом Шкнай Г.І. не надано суду доказів на підтвердження понесення таких витрат, так і не зазначено про те, що такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Тобто аналізуючи наведені положення закону та враховуючи те, що дана справа розглядалась судом у порядку спрощеного позовного провадження і відповідно судові дебати за наведеним спором - не проводились, то слід дійти висновку, що в даному випадку, можливість здійснення розподілу судових витрат після ухвалення судового рішення у справі - здійснюється лише у разі, якщо до закінчення розгляду справи по суті сторона зробила відповідну заяву про подання відповідних доказів, які будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Однак, як встановлено судом з матеріалів справи, зміст позовної заяви не містить жодних клопотань сторони позивача про те, що докази розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи (щодо професійної правничої допомоги) будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

За відсутності такої заяви позивач мала подати докази понесення судових витрат до часу ухвалення у справі рішення та відповідно заявити про їх стягнення з відповідача, проте цієї процесуальної дії сторона позивача не вчинила. При цьому, слід зауважити, що згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи, що зміст жодної заяви сторони позивача по суті справи чи з процесуальних питань не містять відповідних посилань про те, що нею будуть подані відповідні докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, вже після ухвалення рішення суду протягом п`яти днів, то посилання представника позивача у поданій заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу про те, що докази відшкодування витрат на професійну правничу допомогу подаються протягом п`яти днів, від моменту ухвалення рішення суду у даній справі - є безпідставними.

Крім того, суд зазначає, що за час перебування даної справи у провадженні суду, сторона позивача не була позбавлена можливості подати відповідні докази понесення нею судових витрат до моменту ухвалення судового рішення, або у разі уточнення розміру таких витрат, подати суду відповідну заяву, у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, про те, що такі докази понесення нею витрат на професійну правничу допомогу - будуть подані до суду, протягом п`яти днів після ухвалення рішення по суті справи.

За змістом положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у разі неподання відповідних доказів, визначених цією статтею, протягом встановленого строку, заява залишається без розгляду.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Враховуючи, що представник позивача - адвокат Шкнай Г.І. не дотрималась процесуальних норм закону, не зазначила у позовній заяві про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 6 000 грн.; не подала до суду доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу разом із першою заявою по суті справи, не повідомляла суду ні про наміри подати докази понесення позивачем судових витрат, ні про причини неможливості подати такі докази вчасно, суд дійшов висновку, що заява про стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст.259-261 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката Шкнай Ганни Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, поданої в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без розгляду.

Ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Н.В. Токар