Справа № 183/716/25
№ 2/183/301/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Самарівської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчого комітету Самарівської міської ради, приватного нотаріуса Самарівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Ганни Василівни, Комунального підприємства «Самарівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради», про:

- визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з: житлового будинку А1-І, загальною площею 54,8 кв. м, житловою площею 24,3 кв. м, прибудов а2, а3, а4, літньої кухні Б, сараїв В, Г, літнього душу Д, вбиральні Ж, огорож № 1-3 та замощенні І, 1965-1971 років побудови, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з: житлового будинку А1-І, загальною площею 54,8 кв. м, житловою площею 24,3 кв. м, прибудов а2, а3, а4, літньої кухні Б, сараїв В, Г, літнього душу Д, вбиральні Ж, огорож № 1-3 та замощенні І, 1965-1971 років побудови, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

В С Т А Н О В И В:

позивачки звернулись до суду з цим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 1965 року по 1971 рік ОСОБА_3 збудував житловий будинок з надвірними побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , однак належним чином не встиг зареєструвати своє право власності на таке нерухоме майно та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_3 заповіту не складав, спадкоємцями першої черги спадкування за законом після його смерті, які прийняли спадщину, є ОСОБА_2 (донька спадкодавця) та ОСОБА_4 (син спадкодавця). У свою чергу, син спадкодавця ОСОБА_4 прийняв спадщину за законом після смерті батька, ОСОБА_3 , однак, належним чином оформити свої спадкові права не встиг та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_1 .

З метою реалізації своїх спадкових прав, позивачки через представника звернулись до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Г. В. із окремими заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак окремими постановами приватного нотаріуса від 24 жовтня 2024 року та від 05 листопада 2024 року, позивачкам відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з підстав ненадання до нотаріальної контори правовстановлюючого документа про належність спадкодавцеві спадкового майна, а також через відсутність реєстрації права власності на спадкове нерухоме майно за спадкодавцем. Зазначені обставини перешкоджають позивачкам у реалізації їх спадкових прав за законом після смерті батька та чоловіка, у зв`язку з чим вони вимушені звернутись за судовим захистом.

Щодо обставин набуття спадкодавцями права власності вказують, що на підставі рішення ХХІ сесії VIII скликання Новомосковської міської ради № 749 «Про перейменування вулиць міста Новомосковськ» від 31 серпня 2022 року, АДРЕСА_2 перейменовано на вулицю Холодноярської бригади. Разом із тим, відповідно до технічного паспорта на житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 08 жовтня 2024 року, спадкове домоволодіння в цілому складається з: житлового будинку А1-І, загальною площею 54,8 кв. м, житловою площею 24,3 кв. м, прибудов а2, а3, а4, літньої кухні Б, сараїв В, Г, літнього душу Д, вбиральні Ж, огорож № 1-3 та замощенні І, 1965-1971 років побудови.

Рішенням Виконавчого комітету Новомосковської районної Ради депутатів трудящих № 577 від 24 грудня 1957 року ОСОБА_5 надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці під АДРЕСА_3 , площею 1 200 кв. На підставі вищезазначеного рішення, 17 січня 1958 року між ОСОБА_5 та Виконавчим комітетом Новомосковської Ради депутатів трудящих укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно. Договір посвідчено Новомосковською державною нотаріальною конторою за р. № 1937. ОСОБА_6 почала будівництво домоволодіння. Рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської Ради депутатів трудящих № 29/668 від 17 листопада 1965 року «Про продаж незакінченого будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_4 », дозволено ОСОБА_7 продаж незакінченого будівництвом домоволодіння по АДРЕСА_4 , оціночна вартість 1 062,00 карбованця, виконано робіт на 80%. На підставі зазначеного вище рішення, між ОСОБА_8 , як продавцем, та ОСОБА_3 , як покупцем укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого незакінчене будівництвом домоволодіння АДРЕСА_2 , придбано ОСОБА_3 за 1 062,00 карбованця, проте договору в архіві родини не збереглось. Водночас, адреси розташування об`єкта нерухомого майна АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , та АДРЕСА_1 , фактично є однією і тією ж самою адресою, що виникло внаслідок зміни нумерації будинків та перейменування АДРЕСА_2 , що також підтверджується й повідомленням Комунального підприємства «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» № 1954/24 від 16 жовтня 2024 року. Проте, інформацію та копії первинних документів, які стали підставою зміни нумерації будинків та перейменування вулиці з Жовтневої на Волгоградську фактично отримати не вдалось.

ОСОБА_3 у 1965 році завершив будівництво житлового будинку, який він за життя правомірно набув, як незакінчений будівництвом об`єкт, у ОСОБА_8 . ОСОБА_3 починаючи з 1966 року був зареєстрований та до моменту смерті мешкав за адресою: АДРЕСА_2 (після зміни нумерації - № 180). Був споживачем послуг з газо- та електропостачання, про що свідчить відповідні повідомлення постачальників таких послуг та з урахуванням норм законодавства, чинних на момент виникнення відповідних правовідносин, ОСОБА_3 був власником нерухомого майна.

Постановленою суддею ухвалою від 27 січня 2025 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання, витребувано докази: спадкові справи після померлих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; інвентаризаційну справу щодо домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Докази отримано, відповідно, 12 лютого та 05 лютого 2025 року.

В підготовчому засіданні 30 квітня 2025 року постановленими судом ухвалами задоволене клопотання представників позивачок про допит свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 30 квітня 2025 року допитано свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Представник позивачки-1 згідно з поданою заявою просив розглянути справу у відсутність представника, позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник позивачки-2 подав заяву, згідно з якою не заперечив проти розгляду справи у свою відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача, Самарівської міської ради, в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. Міський голова подав заяву, в якій просив вирішити справу у чіткій відповідності до вимог законодавства та позов розглянути у відсутність представника. Наголосив на тому, що згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Самарівська міська рада є вимушеним відповідачем, ніяким чином права та інтереси позивачок не порушувала, просив не покладати судові витрати на відповідача.

Представник третьої особи-1, Виконавчого комітету Самарівської міської ради, в судове засідання не з`явився, пояснення на позов не надав. Підстав неявки не повідомив, заяв, клопотань не подавав.

Третя особа-2, приватний нотаріус Самарівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Г. В. у судове засідання не з`явилася, пояснень на позов не надала. Підстав неявки не повідомила. Про розгляд справи у свою відсутність не заявляла. На постановлену судом ухвалу надала копії спадкових справ.

Представник третьої особи-3, Комунального підприємства «Самарівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради», в судове засідання не з`явився, право на подання пояснень не використав. Підстав неявки не повідомив, заяв, клопотань не подавав. На постановлену судом ухвалу надав матеріали інвентаризаційної справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Перевіривши доводи позовної заяви поданими позивачками та отриманими судом копіями доказів, поясненнями свідків та матеріалами інвентаризаційної справи, суд висновує таке.

Судом установлено, що згідно з матеріалами Інвентаризаційної справи домоволодіння АДРЕСА_5 ), наданої Комунальним підприємством «Самарівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради»:

- випискою з рішення № 577 Виконавчого комітету Новомосковської районної Ради депутатів трудящих від 24 грудня 1957 року надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці АДРЕСА_3 , площею 1200 кв. м. ОСОБА_5 (мова оригіналу - російська) Зобов`язано ОСОБА_5 до 24 січня 1958 року отримати технічну документацію;

- актом від 28 грудня 1957 року проведено відвід земельної ділянки згідно з рішенням № 577 Виконавчого комітету Новомосковської районної Ради депутатів трудящих від 24 грудня 1957 року ОСОБА_5 (мова оригіналу - російська);

- 26 грудня 1957 року виготовлено план земельної ділянки, проект будівництва будинку АДРЕСА_3 , довідку про землекористування;

- Договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно від 17 січня 1958 року на підставі Рішення Виконавчого комітету Новомосковської районної Ради депутатів трудящих № 577 від 24 грудня 1957 року, ОСОБА_5 надано право безстрокового користування земельною ділянкою в АДРЕСА_6 , площею 1200 кв. м, згідно з планом для будівництва житлового одноповерхового глиняного будинку житловою площею 29,49 кв. м. з кількістю кімнат 2.0 з будівлями сарай глиняний та вбиральня дерев`яна. Договір посвідчений нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 1937. Мова оригіналу - російська;

- 22 жовтня 1965 року ОСОБА_5 подано заяву до міськвиконкому Ради депутатів трудящих, згідно з якою остання просила надати дозвіл на продаж будинку, який вона будує на ділянці по АДРЕСА_4 в незакінченому стані в зв`язку з зміною місця проживання та укладенням шлюбу. Заява містить відомості про погодження заяви. Мова оригіналу - російська.

Рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської Ради депутатів трудящих № 29/668 від 17 листопада 1965 року «Про продаж незакінченого будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_4 », дозволено ОСОБА_7 продаж незакінченого будівництвом домоволодіння по АДРЕСА_4 , оціночна вартість 1 062,00 карбованця, виконано робіт на 80%. Мова оригіналу - українська /а.с.30/.

Згідно з домовою книгою для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_7 , яка почата 28 лютого 1966 року /а.с.34-39/, вбачається, що:

- з 07 квітня 1969 року, згідно з записом, засвідченим підписом посадової особи та печаткою органів внутрішніх справ, номер будинку змінено на АДРЕСА_1 ;

- з 11 березня 1966 року в будинку зареєстровано проживання ОСОБА_3 , про що є відмітка органу міліції та марка про сплату державного мита. 02 липня 1966 року в будинку зареєстровано ОСОБА_11 , про що є відмітка органу міліції та марка про сплату державного мита. 31 січня 1967 року в будинку зареєстровано ОСОБА_12 , про що є відмітка органу міліції та марка про сплату державного мита. Також наявні записи про реєстрацію в будинку ОСОБА_13 , ОСОБА_4 ;

- відомості домової книги містять відмітки, підписи посадових осіб та печатки органу внутрішніх справ, військового комісаріату про вибуття та повторну реєстрацію вказаних осіб з невеликим інтервалом. Також наявні записи про зняття з обліку в зв`язку зі смертю ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 06 листопада 2017 року ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- в розділі ІV домової книги міститься печатка Новомосковського БТІ та підпис посадової особи начальника, з вчиненим написом: «Жила площа 24,3 кв. м. жилого будинку по АДРЕСА_8 . 12.ХІ.1976 року». Запис про проведення ознайомлення з правилами військового обліку та відповідальності власника, який містить підпис та печатку голови квартального комітету № 30 м. Новомосковська.

Рішенням ХХІ сесії VІІІ скликання Новомосковської міської ради від 31 серпня 2022 року № 749 вулицю Волгоградська перейменовано на Холодноярської бригади /а.с.44, 45/.

Згідно з даними технічного паспорту, складеного Комунальним підприємством «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» щодо житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого на замовлення ОСОБА_1 08 жовтня 2024 року /а.с.31-33/, на земельній ділянці площею 1200,00 га знаходиться: житловий будинок літ.А1-І, загальною площею 54,8 кв. м, житловою площею 24,3 кв. м, 1965 року побудови; прибудова літ.а2, 1965 року побудови; прибудова літ.а3, 1967 року побудови; прибудова літ.а4, 1967 року побудови; літня кухня літ.Б, 1971 року побудови; сарай літ.В, 1967 року побудови; сарай літ.Г, 1967 року побудови; літній душ літ.Д, 1971 року побудови; вбиральня літ.Ж, 1971 року побудови; №1-3 огорожа; літ.І замощення.

Згідно з засвідченою копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07 листопада 2017 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.21, 104/.

Як свідчать отримані судом у копії матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_3 :

-18 січня 2018 року ОСОБА_4 подано до приватного нотаріуса Новомосковського нотаріального округу Шевченко Г. В. заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_3 за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г. В. 26 березня 213 року за реєстровим № 459, у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельною ділянкою при ньому, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 повідомлено, що іншим спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_2 . Нотаріусом установлено, що місце відкриття спадщини спадкодавця ОСОБА_3 є місто Новомосковськ Дніпропетровської області, встановлено за домовою книгою, виданою Новомосковським ВВС 11 березня 1966 року, яка містить запис про його прописку з 11 березня 1966 року по день своєї смерті за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.100/;

-згідно з копією свідоцтва про народження № НОМЕР_2 від 10 червня 1967 року ІНФОРМАЦІЯ_5 у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_11 народився син ОСОБА_4 /а.с.103/;

-з копії паспорту громадянина України, ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 вбачається, що з 14 грудня 1989 року ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.101-102/;

-14 лютого 2018 року ОСОБА_2 подано, засвідчену приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу в реєстрі за № 177, заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_3 за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г. В. 26 березня 213 року за реєстровим № 459, у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельною ділянкою при ньому, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 повідомлено, що іншим спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_4 /а.с.106/;

-згідно з копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 11 січня 2013 року, ІНФОРМАЦІЯ_6 у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_11 народилася донька ОСОБА_13 /а.с.19, 107/;

-відповідно до засвідченої копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 16 травня 1987 року, 16 травня 1987 року ОСОБА_13 уклала шлюб із ОСОБА_14 та взяла прізвище « ОСОБА_15 » /а.с.20, 108/;

-05 листопада 2024 року представницею ОСОБА_2 за довіреністю, ОСОБА_16 /а.с.111/, подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спірного житлового будинку /а.с.109/;

-відповіддю від 14 серпня 2024 року за № 1755/0/2-24 Виконавчого комітету Новомосковської міської ради приватного нотаріуса повідомлено, що ОСОБА_3 на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . З ним на день смерті був зареєстрований ОСОБА_4 /а.с.112/;

-постановою нотаріуса від 05 листопада 2024 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю права власності на вказаний будинок спадкодавця. Постанова мотивована тим, що заявницею не надано документи на підтвердження права власності померлого. З інформації КП «Новомосковське БТІ» за вих. 1952/24 від 16 жовтня 2024 року будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 дозволено ОСОБА_5 . Її право власності на збудований житловий будинок не зареєстроване /а.с.43, 114/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер, на що вказує надане суду у засвідченій копії свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 від 11 жовтня 2023 року /а.с.26, 90/.

З копій матеріалів витягу зі спадкової справи, заведеної нотаріусом після смерті ОСОБА_4 , вбачається, що:

-09 січня 2024 року до нотаріуса подано заяву ОСОБА_1 , зареєстровану в реєстрі за № 2576, згідно з якою позивачка-1, як дружина померлого, приймає спадщину за законом /а.с.89/;

-згідно з засвідченою копією повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 від 13 січня 2021 року, 12 жовтня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уклав шлюб із ОСОБА_17 /а.с.25, 91/;

-відповіддю від 09 січня 2024 року за № 32/0/2-24 Виконавчого комітету Новомосковської міської ради приватного нотаріуса повідомлено, що ОСОБА_4 на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . З ним на день смерті інших осіб не зареєстровано /а.с.93/;

-22 квітня 2024 року представницею ОСОБА_1 за довіреністю, ОСОБА_16 , подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спірного житлового будинку /а.с.94/;

-згідно з відповіддю Комунального підприємства «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» № 1952/24 від 16 жовтня 2024 року на запит нотаріуса, відповідно до інвентаризаційної справи станом на 29 грудня 2012 року будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_8 (раніше - № 128-А) було дозволено ОСОБА_5 згідно з рішенням № 577 від 24 грудня 1957 року виконкому Новомосковської міської ради. договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідчений 09 травня 1958 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р. № 1937. Право власності на будинок в БТІ не зареєстроване. Технічний опис об`єкта: житловий будинок літ.А1-І, загальною площею 54,8 кв. м, житловою площею 24,3 кв. м, літня кухня літ.Б, сарай літ.В, сарай літ.Г, літній душ літ.Д, вбиральня літ.Ж, №1-3 огорожа, літ.І замощення /а.с.33, 97/;

-постановою нотаріуса від 24 жовтня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю права власності на вказаний будинок спадкодавця. Постанова мотивована тим, що заявницею не надано документи на підтвердження права власності померлого. З інформації КП «Новомосковське БТІ» за вих. 1952/24 від 16 жовтня 2024 року будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 дозволено ОСОБА_5 . Її право власності на збудований житловий будинок не зареєстроване /а.с.43, 114/.

Також, з наданих представниками позивачок у засвідчених копіях відповідей, вбачається, що:

- в архівному відділі Виконавчого комітету Новомосковської міської ради документи архівного фонду «Виконавчий комітет Новомосковської міської Ради депутатів трудящих» за 1943-1973 роки зберігаються в Державному архіві Дніпропетровської області. Надати копії рішень за 1965-1971 роки про відведення земельної ділянки, дозволу на будівництво, прийняття в експлуатацію будинку за адресою АДРЕСА_4 та/або 180 (після зміни нумерації) ОСОБА_3 , а також про зміну нумерації будинку з АДРЕСА_4 на АДРЕСА_8 неможливо. Погосподарські книги Новомосковської міської ради на зберігання до архівного відділу не надходили у зв`язку з відсутністю у міській раді таких документів /а.с.48/;

- працівниками архівного відділу Новомосковської районної державної адміністрації опрацьовано (переглянуто) всі наявні документи фонду № 72 «Кулебівська сільська Рада депутатів трудящих Новомосковського району Дніпропетровської області» (Далі - Кулебівська сільрада) за 1944-1958 роки (згідно з історичною довідкою Кулебівська сільрада ліквідована в 1959 році) та інформацію про виділення земельної ділянки під індивідуальне будівництво житлового будинку, дозволу на будівництво, прийняття в експлуатацію, зміни нумерації по АДРЕСА_9 стосовно гр. ОСОБА_3 не знайдено. Повідомлено, що погосподарські книги Кулебівської сільради на державне зберігання до архівного відділу Новомосковської райдержадміністрації не надходили /а.с.51/;

- Державним архівом Дніпропетровської області позивачок повідомлено, що погосподарські книги на зберігання до держархіву області не надходять. Через відсутність у запиті інформації щодо конкретних років прийняття рішень: відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку; надання дозволу на будівництво житлового будинку; прийняття в експлуатацію житлового будинку та зміни нумерації об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 на будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з великим обсягом пошукової роботи (вказаний Вами період з 1965 р. по 1971 р.) серед масштабної кількості документів щодо запитуваної інформації, держархів Дніпропетровської області не може взяти запит до виконання. Якщо клієнт не має конкретних відомостей щодо прийняття вищевказаних рішень, то на підставі п. 4.2.5 (розділ VI) «Правил роботи архівних установ України» запрошено його (або уповноважену ним особу) до читальної зали держархіву області для самостійного проведення пошуку /а.с.54/. Також Державним архівом Дніпропетровської області надано завірену копію рішення від 17 листопада 1965 року № 29/668 «Про продаж незакінченого будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_4 » /а.с.57/;

- ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» повідомлено про включення до реєстру споживачів домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Власником будинку вказано ОСОБА_3 /а.с.59/.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що живе в будинку по АДРЕСА_2 з 1959 року. Знає, що за час проживання один чи два рази по вулиці змінювалася нумерація будинку. До перенумерації її будинок мав номер АДРЕСА_10 . Вона знайома з родиною ОСОБА_3 приблизно з 1965 1966 років. ОСОБА_3 з дружиною та донькою ОСОБА_13 проживав по АДРЕСА_7 по сусідству. Неодноразово вона була у гостях у родині ОСОБА_3 та ОСОБА_11 . Особисто вона не бачила документу про право власності ОСОБА_3 , однак зі слів знає, що колишній власник будинку Лагода продала Бровку будинок. На час продажу у складі будинку була лише хата, яка не мала комунікацій. ОСОБА_3 разом із дружиною ОСОБА_11 добудував будинок, сарай та літню кухню приблизно у 1970х роках. Потім до будинку було проведене газопостачання та електрифіковано. Водопостачання відсутнє, однак є колонка. Син ОСОБА_3 ОСОБА_4 одружився на ОСОБА_1 . З 1965 1966 року родина ОСОБА_3 проживала в будинку та жодних питань щодо власності ні в кого не виникало.

Свідок ОСОБА_9 показала, що знала родину ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , оскільки її чоловік ОСОБА_18 є рідним братом ОСОБА_3 . Вона знає ОСОБА_2 , як племінницю свого чоловіка. З ОСОБА_3 вона познайомилася у 1974 році. ОСОБА_3 жив з родиною по АДРЕСА_1 його дітьми є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Від свого чоловіка вона знала, що ОСОБА_3 придбав будинок, у якому постійно проживав. У кого придбав вона не знає. Після придбання ОСОБА_4 добудував будинок, провів електрику, газ. З водопостачання наявна колонка. Вона неодноразово бувала в гостях у родини ОСОБА_3 . Конфліктів між ОСОБА_3 та іншими особами, державою з приводу права власності щодо будинку не було, вона про такі не знала.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 1233, 1235, 1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

За ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Ч. 1 ст. 1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини третьої статті 3 зазначеного Закону України речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Відповідно до ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Як зазначалось вище, спадковий житловий будинок було збудовано у 1965 році. В цьому році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно з пунктом 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мають право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти включно як у місті, так і поза містом.

У пункті 2 Постанови від 26 серпня 1948 року зазначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, Держземфонду та земель Держлісфонду в безстрокове користування, а збудовані на цих земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників.

Отже, на підставі Указу від 26 серпня 1948 року та Постанови від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56), передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування зібрані докази оцінюються у сукупності, наприклад, з ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Також, згідно з п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 91 від 24 червня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів (крім закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) здійснюється безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - Інспекція) за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація), яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку.

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як роз`яснено в пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Разом з тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Згідно з положеннями пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

За ст. 101 ЦК УРСР в редакції на 1966 рік, в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Право власності одного або кількох громадян з числа зазначених в частині другій цієї статті на частину будинку не позбавляє права інших з цих громадян мати у власності другу частину (частини) цього ж будинку. Проте в багатоквартирному будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників подружжя, що проживає спільно, їх неповнолітні діти можуть мати лише одну квартиру.

Згідно зі ст. 104 ЦК УРСР, якщо у наймача жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду (крім наймача службового приміщення), члена житлово-будівельного чи житлового кооперативу або в другого з подружжя, що проживає разом з ним, чи їх неповнолітніх дітей виявиться на підставах, що допускаються законом, на праві особистої власності жилий будинок (частина будинку) в тому ж населеному пункті, то власник будинку (частини будинку) вправі за своїм вибором залишити за собою будинок (частину будинку) або жиле приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду або в будинку житлово-будівельного чи житлового кооперативу. В останньому випадку власник повинен провести протягом одного року з дня виникнення права власності на будинок (частину будинку) його відчуження. Невиконання цієї вимоги тягне за собою наслідки, передбачені частинами третьою і четвертою статті 103 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 128, 134 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Жилий будинок, що знаходиться в сільській місцевості (або частина його), може відчужуватись громадянинові лише за умови, коли йому в установленому порядку надається в користування земельна ділянка при будинку, за винятком продажу будинку на знос.

За ст. 226 ЦК України жилий будинок (або частина його), що є особистою власністю громадянина або подружжя, яке проживає спільно, і їх неповнолітніх дітей, може бути предметом договору купівлі-продажу з додержанням статей 101 і 102 цього Кодексу, а також при умові, що від імені продавця, його дружини і їх неповнолітніх дітей не провадилось продажу більше як одного будинку (або частини його) протягом трьох років, за винятком продажу будинків, придбаних через шлюб або спадкування. Відчуження громадянином жилого будинку більше одного разу на протязі трьох років допускається також при наявності поважної причини з особливого в кожному разі дозволу виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Не може бути предметом договору купівлі-продажу непридатний для проживання жилий будинок (або частина його), за винятком випадків продажу будинку на знос, продажу частини будинку співвласнику, а також продажу будинку для сезонного або тимчасового проживання, якщо він розташований в сільській місцевості.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

За ст. 227-1 ЦК УРСР Договір купівлі-продажу будівельних матеріалів, що укладається між громадянами, повинен бути нотаріально посвідчений, крім випадків, коли продавець передає покупцеві майно разом з документом про його придбання в торговельній чи іншій організації. Недодержання цієї вимоги тягне за собою застосування правил, передбачених статтею 48 цього Кодексу.

Так, відповідно до дослідженої судом інвентаризаційної справи станом на 29 грудня 2012 року право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_11 в БТІ не зареєстроване. Земельну ділянку для будівництва надано ОСОБА_5 , якою розпочато будівництво. 17 листопада 1965 року ОСОБА_7 надано право на продаж незакінченого будівництвом домоволодіння. З 02 березня 1966 року, згідно з даними домової книги у домоволодінні зареєстровано ОСОБА_3 . Відомості наданого суду технічного паспорту, в сукупності з матеріалами інвентаризаційної справи, свідчать про створення майна у виді житлового будинку в 1965 році, проведення добудов до 1967 року. Штамп та печатка БТІ у домовій книзі свідчать про реєстрацію права на вказаний будинок у 1978 році у встановленому на час виникнення права порядку. Покази свідків, надана відповідь відповідача свідчить про відсутність спорів, які-б стосувалися питання правомірності набуття права власності ОСОБА_3 на спірний будинок, яким ОСОБА_3 користувався з 1966 року та здійснював завершення його будівництва. Дійсно, матеріали справи не містять правовстановлюючого документу у виді письмового договору, який би з повною достовірністю підтвердив перехід права власності на будівельні матеріали до ОСОБА_3 , однак оскільки продавцем передано покупцеві майно разом із документами про його набуття, наданий технічний паспорт свідчить про створення нерухомого майна після його відчуження, реєстрацію права на нього, безперервно, відкрито володіла майном з 1966 року, особа, якій надано дозвіл на будівництво та відчуження майна ОСОБА_5 не заявляла про недійсність договору, за яким майно перейшло до ОСОБА_3 , суд висновує, що ОСОБА_3 за життя набув права приватної власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , однак не встиг його оформити у встановленому чинним законодавством порядку у зв`язку зі смертю.

Також, ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, приймаючи до уваги, що інший спадкоємець за законом ОСОБА_4 , також є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті батька, який прийняв спадщину, однак не встиг належним чином оформити свої спадкові права, у тому числі і на частину вищезазначеного домоволодіння, та помер, позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка прийняла спадщину, інші спадкоємці за законом чи заповітом, та спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку у спадщині і які звернулися протягом встановленого строку до нотаріуса з приводу прийняття спадщини після ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні, матеріали спадкової справи, отримані судом, не містять заповіту ОСОБА_3 , про який, зокрема, зазначали спадкоємці у заявах до нотаріуса (в тому числі позивачка-1), правовстановлюючий документ, зареєстрований у встановленому порядку про право власності відсутній, а тому відмови нотаріуса є хоча й правомірними, однак з урахуванням установлених судом обставин, порушують майнові права позивачок та законодавством не встановлено іншого порядку їх встановлення, суд висновує, що за ОСОБА_2 слід визнати право власності на 1/2 частину спадкового домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спадкового домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який прийняв спадщину після смерті після смерті батька ОСОБА_3 , однак не оформив спадкових прав.

Внаслідок вказаного позовна заява є обґрунтованою, належні та допустимі докази, подані в її обґрунтування підтверджують викладені в заяві обставини та у своїй сукупності вказують на наявність підстав для її задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: житлового будинку А1-І, загальною площею 54,8 кв. м, житловою площею 24,3 кв. м; прибудови а2; прибудови а3, прибудови а4; літньої кухні Б; сараю В; сараю Г; літнього душу Д; вбиральні Ж; огорож № 1-3; замощення І, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: житлового будинку А1-І, загальною площею 54,8 кв. м, житловою площею 24,3 кв. м; прибудови а2; прибудови а3, прибудови а4; літньої кухні Б; сараю В; сараю Г; літнього душу Д; вбиральні Ж; огорож № 1-3; замощення І, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак не оформив спадкових прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене та підписане 30 квітня 2025 року.

Учасники справи:

позивачка-1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; РНОКПП НОМЕР_8 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_12 ;

позивачка-2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; РНОКПП НОМЕР_9 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_13 ;

відповідач Самарівська міська рада, код в ; місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, м. Самар, вул. Гетьманська, буд. 14;

третя особа-1 Виконавчий комітет Самарівської міської ради, код в ; місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, м. Самар, вул. Гетьманська, буд. 14;

третя особа-2 приватний нотаріус Самарівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Ганна Василівна, місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, м. Самар, вул. Гідності, буд. 21;

третя особа-3 Комунальне підприємство «Самарівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради»; ; місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, м. Самар, вул. Гетьманська, буд. 18.

Суддя Д. О. Парфьонов