07.05.2025 Провадження по справі № 2/940/76/25
Справа № 940/1577/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 травня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Косович Т.П.

при секретарі Козуб І.С.

з участю адвокатів Волкова С.М., Неживка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Коростенський відділ державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах,

встановив:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 300000 гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що він є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого з нього на користь відповідачки стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29 жовтня 2014 року до повноліття дитини. В рамках виконавчого провадження про стягнення зазначених аліментів у нього виникла заборгованість в сумі 504134,89 грн., про розмір якої він не знав, оскільки аліменти він сплачував сумлінно та систематично, а після його мобілізації до лав ЗСУ він не знав про розмір свого доходу, в результаті чого не міг визначити розмір аліментів, який необхідно сплачувати, та відповідно вважав, що військова частина відраховує аліменти на утримання сина з його заробітної плати. Позивач вважає, що визначений розмір заборгованості є надмірним, адже на момент проходження ним військової служби реальний розмір заробітної плати був значно нижчим.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що він, окрім ОСОБА_4 має на утриманні ще троє малолітніх дітей та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, його сім`я проживає в місті радіоактивного забруднення, що потребує додаткових витрат на харчування дітей та їх відпочинок, а його теперішій дохід становить лише 8050 гривень на місяць. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах в розмірі 300000 гривень (позовна заява а.с. 1-6).

26.12.2024 року відповідачкою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 надано відзив на позовну заяву, в якому остання позовних вимог не визнає, посилаючись на те, що заборгованість зі сплати аліментів у позивача виникла у зв`язку з приховування його реальних доходів під час військової служби в ЗСУ та неповідомленням органу виконавчої служби про своє працевлаштування, останній надавав їй кошти добровільно в значно меншому розмірі, аніж 1/4 частина з усіх видів його доходів. Крім того, зміна сімейного становища боржника не є підставою для звільненння від сплати заборгованості по аліментах в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України (а.с. 70-74).

27.12.2024 року позивачем ОСОБА_1 в особі предстанвика ОСОБА_3 надано відповідь на відзив, в якому останній вказує, що він повідомляв відповідачку про свою участь у бойових діях, спілкувався з сином та перераховував кошти на його потреби в тому розмірі, про який просила відповідачка. Заробітну плату під час несення військової служби він витрачав на військові потреби, а також на його утриманні перебувала вагітна дружина, яка знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. 05.12.2024 року він добровільно сплатив 200000 гривень заборгованості по алміментах на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Всі перелічені вище обставини позивач вважає обставинами, що мають істотне значення в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України (а.с. 84-87).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Волков С.М. позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Неживок І.В. позовних вимог не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Представник третьої особи Коростенського відділу державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.05.2024 року (а.с. 19).

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 07.11.2014 року з ОСОБА_1 , 1987 року народження, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , 1987 року народження, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29 жовтня 2014 року до повноліття дитини (а.с.21), на підставі якого Тетіївським районним судом Київської області 07.11.2014 року видано виконавчий лист № 380/1798/14-ц.

10.07.2015 року постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Лугинського районного управління юстиції за даним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 48099542 (а.с.22), яке на даний час перебуває на виконанні у Коростенському відділі ДВСКоростенському районі Житомирської області ЦМУМЮ (м. Київ).

Відповідно копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 380/1798/14-ц від 07.11.2014 року, наданого старшим державним виконавцем Коростенського відділу ДВСКоростенському районі Житомирської області ЦМУМЮ (м. Київ) Дідківською В., станом на жовтень 2024 року ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 505745,65 гривень (а.с. 50-51).

З моменту постановлення рішення про стягнення аліментів позивач 25.02.2021 року уклав шлюб із ОСОБА_6 , прізвище якої після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 25.02.2021 року (а.с.23), разом вони виховують троє дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_5 від 17.05.2024 року, серії НОМЕР_6 від 10.12.2022 року та серії НОМЕР_7 від 19.09.2024 року (а.с. 28, 33, 38).

Сім`я ОСОБА_7 проживає в АДРЕСА_1 (копії витягів з Реєстру теориторіальної громади Лугинської селищної ради від 19.01.2024 року, від 13.12.2022 року, від 03.04.2024 року та від 20.09.2024 року - а.с. 10, 26, 30, 35, 40 ).

Відповідно довідок Бовсунівського старостинського округу виконавчого комітету Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області № 830, 831, 832, 833, 834 від 08.11.2024 року, с. Бовсуни Лугинського району згідно постанови КМУ № 106 від 23.07.1991 року відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС (а.с. 32, 37, 42, 43, 44).

В період з 08.03.2022 року по 08.05.2024 року ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_8 від 09.11.2004 року (а.с. 11-14), копією довідки військової частини НОМЕР_9 № 3899 від 08.10.2022 року (а.с. 15), копією довідки четвертого віддлу ІНФОРМАЦІЯ_5 № 4/623 від 28.10.2024 року (а.с. 16) та копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_9 № 132 від 08.05.2024 року (а.с. 17-18).

Відповідно копії довідки Коростенської філії Житомирського обласного центру зайнятості № Е065215/10/2024/0001 від 15.10.2024 року, протягом серпня-вересня 2024 року ОСОБА_11 був зареєстрований як безробітний та отримав допомогу по безробіттю в розмірі 10535,48 гривень (а.с. 45).

Відповідно копії довідки ТОВ «Автосвіт ЛТД» № 258 від 11.11.2024 року, ОСОБА_1 з 01.11.2024 року працює на підприємстві водієм автотранспортних засобів, його заробітна плата відповідно до штатного розпису складає 8050 гривень (а.с. 48).

ОСОБА_12 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення та отримує допомогу відповідно до ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія довідки № 1083 від 22.10.2024 року а.с. 46).

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Частиною 2 статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 381/1553/19-ц.

Відповідно до пункту 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, суд, у випадках передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Викладене вище повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові №343/860/17 від 21 листопада 2018 року та №344/12158/16-ц від 01 серпня 2018 року.

Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

За правилами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, перевіряючи та оцінюючи доводи сторони позивача, суд вважає, що останнім не доведено належними та допустимими доказами правомірності своїх позовних вимог.

Так, звертаючись до суду з позовом про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах, позивач не оспорює наявність та розмір заборгованості зі сплати аліментів, не заперечує свого обов`язку брати участь в утриманні дитини,проте посилається на те, що після його мобілізації до лав ЗСУ він не знав про розмір свого доходу, в результаті чого не міг визначити розмір аліментів, який необхідно сплачувати. Крім того, на його утриманні перебуває ще троє малолітніх дітей та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, його сім`я проживає в місті радіоактивного забруднення, що потребувє додаткових витрат на харчування дітей та їх відпочинок, а його теперішій дохід становить лише 8050 гривень на місяць.

Однак, суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості з аліментів.

Суд вважає, що дохід позивача, перебування на його утриманні дружини та малолітніх дітей, проживання їх в місті радіоактивного забруднення стосуються матеріального та сімейного стану позивача, що прямо передбачено частиною першою статті 197 СК України та може бути підставою відстрочки або розстрочки сплати ним заборгованості по аліментах, однак не є підставою для звільнення від її сплати.

Разом з цим судом встановлено, що ОСОБА_1 період з 08.03.2022 року по 08.05.2024 року проходив військову службу в Збройних Силах України, де йому нараховувалась заробітна плата. Однак, з нарахованої заробітної плати не проводилося відрахування аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , що не оспорюється сторонами, у зв`язку з чим саме в даний період утворилась заборгованість по аліментах, яка станом на жовтень 2024 року склала 505745,65 гривень.

Відповідно до Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 146 від 26 лютого 1993 року, утримання аліментів з працівників проводиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.

Згідно із нормами ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

З часу призвання на військову службу, а саме з березня 2022 року, позивач не надав державному виконавцю достовірні відомості про свої доходи, допустив утворення заборгованості по аліментам, не виконавши при цьому свого обов`язку з повідомлення державного виконавця про необхідність стягнення аліментних виплат із заробітної плати, яку він отримував під час служби у Збройних силах України. Саме внаслідок цих дій аліменти із заробітної плати позивача почались стягуватися не у момент заявлення додаткового доходу, а з моменту перерахунку розміру аліментів за заявою відповідачки, що і стало причиною утворення заборгованості.

А тому, встановивши, що з 2022 року позивачу нараховувалась заробітна плата та з неї повинно було проводитись відрахування аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а боржник ОСОБА_1 не виконав свого обов`язку із надання державному виконавцю достовірних відомостей про свої доходи, зокрема зміну джерела їх походження та розміру, суд приходить до висновку про відсутність обставин, які б були підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам у зазначений період.

Аналогічної позиції дійшов і Верховний Суд у постанові від 04 березня 2021 року у справі № 177/1090/18.

При цьому суд зауважує, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.ст. 8,11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до положень статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яку ратифіковано постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Суд зазначає, що звільнення позивача від заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, яка проживає окремо, призведе насамперед до порушення прав такої дитини.

Таким чином, враховуючи те, що заборгованість по аліментам позивачем не сплачена, її розмір підтверджено розрахунком державного виконавця, який сторонами не оспорюється, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості з аліментів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд понесені судові витрати по сплату судового збору відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України залишає за позивачем.

Щодо судових витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, то представник відповідачки до закінчення судових дебатів у справі зробив заяву про подання доказів їх понесення протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Керуючись ст.ст. 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. 197 СК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Коростенський відділ державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 16 травня 2025 року.

Суддя: Т.П.Косович