КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року

справа № 759/17260/24

провадження № 22-ц/824/8745/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Желепи О.В.

при секретарі: Шереметьєвій М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року, постановлене під головуванням судді Ул`яновської О.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 р. представник позивача звернувся з позовними вимогами про визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію відносно ОСОБА_1 , поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» (facebook): «Та це ж пан ОСОБА_3 , якого розслідувала ІНФОРМАЦІЯ_2 » за наступним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 зобов`язати відповідача протягом п?яти календарних днів з дня набрання рішенням законної сили, вилучити із загального доступу вказану публікацію, опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_1 на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» (facebook), спростувати недостовірну інформацію, шляхом розміщення на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» (facebook) повідомлення про ухвалене у справі судове рішення з публікацією тексту вступної та резолютивної частини рішення у справі, стягнути судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» (facebook) оприлюднив допис із заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_8», за наступним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 . У наведеному дописі стверджується, що стаття опублікована ІНФОРМАЦІЯ_4 на офіційному веб-сайті Національного агенства з запобігання корупції із назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_9» прямо стосується ОСОБА_1 .

Позивач вважає поширену відповідачем інформацію такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 як людини, посадової особи, державного службовця та керівника державного органу, створює негативне враження і відношення суспільства до нього, як до нечесної людини, непрофесіонала, правопорушника, корупціонера, тощо, адже, з огляду на зміст, формулювання та спосіб викладення тверджень, читачам соціальної мережі «Фейсбук» нав?язується думка та запевняється в тому, що стаття на веб-сайті НАЗК стосується саме ОСОБА_1 .

Проте вказана стаття не має жодного відношення до ОСОБА_1 , а стосується особи, яка не має жодного відношення по позивача. Позивач ніколи не мав відношення до подій, опублікованих у статті НАЗК, ОСОБА_1 не пред`являлась підозра в жодному кримінальному провадженні. Відповідач безвідповідально та легковажно приписує цю статтю позивачу, не підкріплюючи таке твердження будь-яким доказом.

Поширений відповідачем допис не відповідає дійсності, викладений неправдиво, містить посилання на особу, яка не має відношення до даної публікації. Поширена інформація висловлена в принизливій, зневажливій та зухвалій формі, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача в очах невизначеного кола осіб, оскільки діями відповідача створено умови та можливість доступу необмеженого кола осіб до перегляду, розповсюдження такої інформації. Поширення такої інформації призводить до виникнення масової дезінформації в суспільстві, підриває довіру до влади, дискредитує Україну серед країн-партнерів через нібито відсутність контролю за національною безпекою України у період воєнного стану. Поширеною інформацією порушено майнові права позивача, така інформація підлягає спростуванню як недостовірна.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію відносно ОСОБА_1 , поширену ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 в особистому акаунті соціальної мережі «Фейсбук» (facebook) «ІНФОРМАЦІЯ_8», за наступним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3

Зобов`язано ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) протягом п?яти календарних днів з дня набрання рішенням законної сили, вилучити із загального доступу публікацію, опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_1 ) «ІНФОРМАЦІЯ_8», за наступним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зобов`язано ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) протягом п?яти календарних днів з дня набрання рішенням законної сили, спростувати недостовірну інформацію, шляхом розміщення в особистому акаунті соціальної мережі «Фейсбук» (facebook) повідомлення про ухвалене у справі №759/17260/24 судове рішення з публікацією тексту вступної та резолютивної частини рішення у справі №759/17260/24.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , рнокпп НОМЕР_2 ) понесені витрати на правову допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 00 коп.,

Стягнуто ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , рнокпп НОМЕР_2 ) витрати за проведення експертизи у розмірі 35000 (тридцять п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивачем не надані належні та обгрунтовані докази того, що сторінка в «Фейсбук» належить саме апелянту, а також що він є автором даної статті. У зв`язку з відсутність належних та допустимих доказів в матеріалах справи, вважає, що Святошинський районний суд м. Києва дійшов помилкового висновку, що скаржник являється власником та автором спірної статті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення.

Відповідач в судове засідання не з`явилася про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що представник відповідача не заперечував факт публічного поширення зазначеної інформації відносно позивача. Досліджуючи та надаючи оцінку поширеній відповідачем інформації, судом встановлено, що стилістика викладення та застосовані мовні обороти мають стверджувальний характер, зазначені висловлювання не є вираженням суб`єктивної думки і поглядів, а містять конкретні факти без посилання на докази, інші джерела використання, поширення, на підставі чого наявні обґрунтовані підстави вважати, що спірна публікація викладена у формі фактичних тверджень, а не оціночних суджень, які не підлягають спростуванню.

Оскільки зміст і характер вищедослідженої інформації свідчить про наявність фактів, а тому така інформація є відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 о 12 год. 30 хв. відповідач (нік ОСОБА_6 ) на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» (facebook) оприлюднив допис із заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_8», за наступним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12-13).

У наведеному дописі опублікована ІНФОРМАЦІЯ_4 стаття з офіційного сайту Національного агенства з запобігання корупції із назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_9».

У даній статті зазначено наступне: «За матеріалами Національного агентства з питань запобігання корупції (НАЗК) прокурори Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (САП) заявили позов до Вищого антикорупційного суду про визнання необгрунтованими активів на майже 5,9 млн грн, що належать начальнику одного з управлінь Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області та стягнення їх в дохід держави.

Відповідно до ст. 290 Цивільного кодексу України активи можуть бути конфісковані в дохід держави. НАЗК встановило, що члени сім?ї та родичі службовця упродово 2019-2023 років набули у власність дві квартири (у Києві і Харкові) та 3 автомобілі. Зібрані під час моніторингу способу життя службовця матеріали вказують на те, що майно було придбане саме за дорученням посадовця Державної міграційної служби. Зокрема, квартири були куплені його близькими особами і згодом подаровані дружині чиновника.

Разом з тим, його теща і тесть у 2023-2024 стали власниками трьох дороговартісних автомобілів, довіреність на експлуатацію та розпорядження якими згодом надали посадовцю та його дружині. Аналіз доходів та видатків близьких осіб службовця вказує на їхню неспроможність купити зазначене рухоме та нерухоме майно за рахунок коштів, отриманих із законних джерел.

Посадовець, який понад 10 років працює в державній міграційній службі, та його дружина, яка взагалі немає офіційних доходів, також не мали законних доходів для набуття майна. У порядку забезпечення позову судом накладено арешт на активи, які є предметом спору, а також на інші активи відповідачів, які відповідають їхній вартості.

Застереження. Відповідно до частини першої статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду».

Відповідно до листів від правоохоронних органів від 22.07.2024, 23.07.2024, 25.07.2024 зазначено, що досудове розслідування у кримінальних провадженнях відносно ОСОБА_1 слідчими СБ України не здійснюється, ОСОБА_1 не повідомлялось про підозру та не вручався обвинувальний акт у кримінальних провадженнях, процесуальне керівництво в яких здійснюють або здійснювали прокурори Спеціалізованої прокуратури. Офісом Генерального прокурора не встановлено кримінальних проваджень, в яких містяться відомості про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності як підозрюваного. У кримінальних провадженнях, які розслідуються детективами Національного бюро, ОСОБА_1 про підозру не повідомлялось (а.с. 14-18).

Відповідно до висновку №15232 за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, виконаної ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» від 08.10.2024 на підставі заяви ОСОБА_1 встановлено, що у тексті публікації від ІНФОРМАЦІЯ_10 «ІНФОРМАЦІЯ_8», поширеної ОСОБА_2 в особистому акаунті соціальної мережі Facebook за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 міститься інформація негативного характеру стосовно ОСОБА_1 , викладена у формі фактичних суджень (а.с. 54-62).

Статтею 3 Конституції України, статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно із частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до висновку проведеної судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи № 15232 від 08.10.2024 року, у тексті публікації від ІНФОРМАЦІЯ_1 року « ІНФОРМАЦІЯ_11», поширеної ОСОБА_2 в особистому акаунті соціальної мережі Facebook за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 , міститься інформація негативного характеру стосовно ОСОБА_1 , викладена у формі фактичних тверджень.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем не надані належні та обгрунтовані докази того, що сторінка в «Фейсбук» належить саме апелянту, а також що він є автором даної статті.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у частинах першій, другій статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стороною відповідача до суду не було подано належних та допустимих доказів, які би спростовували факт належності відповідачу відповідної сторінки Facebook або авторство оспорюваного допису.

Крім того, районним судом було встановлено, що представник відповідача не заперечував факт публічного поширення зазначеної інформації відносно позивача.

За викладених обставин, які відповідають наявним у справі доказам, та правового обґрунтування - колегія суддів дійшла висновку, що доводи скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновки суду першої інстанції, судове рішення є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року залишити без зміни

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 травня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді