справа № 463/5823/24-ц головуючий у суді І інстанції Бусик О.Л.
провадження № 22-ц/824/6376/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» поданою представником - Яндульським Денисом Володимировичем на рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Богачонок С.В. звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, в якому просив:

визнати протиправними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо передачі ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформації для внесення запису в кредитну історію ОСОБА_1 про намір укладання кредитного договору;

зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вилучити всю інформацію, що міститься у кредитній історії ОСОБА_1 на підставі відсутності згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про неї.

В обґрунтування позову вказував, що ОСОБА_1 29 травня 2024 року отримала повідомлення у застосунку Дія наступного змісту: «Надійшов запит на вашу кредитну історію з метою видачі кредиту від 29 травня 2024 року 09:12 кредитор - ПриватБанк. Якщо ви не подавали заявку на кредит - зверніться до кредиторa. На сайті Українського бюро кредитних історій ubki.ua/можна отримати кредитну історію та оскаржити позику, якщо виявили шахрайські дії або помилку кредитора».

Проте позивач не зверталась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» чи до будь-якого іншого банку чи фінансової установи з метою отримання кредиту та оформлення відповідного договору.

Позивач не є клієнтом банку та ніколи не була і не має наміру укладати угоди щодо користування його послугами.

Згоду на збір, зберігання, використання та поширення персональних даних АТ КБ «ПриватБанк» у будь-якому вигляді позивач не надавала. Згоду на збір і надання інформації, що складає кредитну історію також Банку не надавалa.

Довіреність, яка б включала повноваження щодо відкриття банківських рахунків, оформлення кредитів, в тому числі з правом надавати згоду на збір, зберігання, використання та поширення персональних даних, тощо - позивач нікому не видавала.

Судові спори за якими позивач, чи по відношенню до неї, повинні були отримуватися кредитні звіти (звіти про кредитну історію) - відсутні.

Враховуючи вищевикладене просив позов задовольнити.

27 серпня 2024 року від представниці ТОВ «Українське бюро кредитних історій» - Наконечної А.В. надійшли пояснення по справі, в яких остання зазначила, що запит Банку до ТОВ «УБКІ» не був пов`язаний з відкриттям рахунку позивачу, а зроблений в рамках вивчення ділової репутації юридичної особи, в якій позивач є одним із засновників (учасників). Так, згідно даних реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 є засновником (учасником) ТОВ «ЖК ГРІНВУД». Також відповідно до інформації з ОСОБА_2 вела підприємницьку діяльність, яка є припиненою станом на день розгляду судової справи. Отже, станом на час звернення до суду, а також на момент розгляду справи, доказів про неукладеність кредитного договору, про визнання його шахрайським тощо до суду не надано. Окрім того, підтверджень твердження позивача з приводу наявності кредитної історії на ім`я ОСОБА_1 позивачем не надано, при цьому просять зобов`язати суд видалити те, чого не існує.

27 серпня 2024 року від представниці відповідача ТОВ «Українське бюро кредитних історій» - Наконечної А.В. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказу, а саме відповіді ТОВ «Українське бюро кредитних історій» позивачу, відповідно до змісту якої база даних ТОВ «Українське бюро кредитних історій» не містить інформацію про кредитну історію ОСОБА_1

30 серпня 2024 року від представника АТ КБ «Приватбанк» - Яндульського Д.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позову. Зазначив, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 ніколи не укладали кредитних договір за якими у позивача рахується заборгованість. І таким чином, відповідач ніколи не передавав до ТОВ «Українське бюро кредитних історій», інформацію для внесення запису в кредитну історію позивача, у зв`язку з відсутністю такої інформації. Позивачем в свою чергу, не надано взагалі жодного доказу того, що вказана інформація знаходиться, зберігається або передавалась ТОВ «УБКІ». Окрім того, запит Банку до ТОВ «УБКІ» не був пов`язаний з відкриттям рахунку позивачу, а зроблений в рамках вивчення ділової репутації юридичної особи, в якій позивач є одним із засновників (учасників). Так, згідно даних реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 є засновником (учасником) ТОВ «ЖК ГРІНВУД». Також відповідно до інформації з youcontrol - ОСОБА_1. вела підприємницьку діяльність (74.11.1 Адвокатська діяльність), яка є припиненою станом на день розгляду судової справи.

03 серпня 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній позовну заяву підтримав, вказавши, що причиною звернення до суду стало звернення АТ КБ «Приватбанк» із запитом про надання інформації, яка складає кредитну історію позивача, та надання ТОВ «УБКІ» такої інформації - кредитного звіту. Дії відповідачів позивач вважає противоправними, так як вони здійснені з порушенням встановлених законом принципів формування та доступу до інформації, яка складає кредитну історію, не маючи згоди на збір, зберігання, використання та поширення персональних даних, спотворюючи данні про мету формування та доступу до інформації, спотворюючи цільове використання інформації, також з порушенням встановленого законом порядку та підстав надання кредитного звіту. Як видно з відзиву АТ КБ «Приватбанк», підстава звернення із запитом про інформацію з кредитної історії позивача не є укладення кредитного договору або відкриття рахунку, а як зазначається ним - вивчення ділової репутації юридичних осіб, засновником яких є позивач. Але Закон України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», а саме стаття 11, не містить таких підстав для надання кредитного звіту.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03 грудня 2024 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» вилучити всю інформацію, що міститься у кредитній історії ОСОБА_1 на підставі відсутності згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про неї.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 грудня 2024 року позов задоволено. Визнано дії АТ КБ «Приватбанк» щодо передачі ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформації для внесення запису в кредитну історію ОСОБА_1 про намір укладання кредитного договору протиправними. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Яндульський Денис Володимирович, 06 січня 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне встановлення обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт стверджує, що місцевим судом, не було враховано, надані представниками відповідача пояснення та наявні в матеріалах справи докази, які свідчать про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зокрема, на час звернення до суду, а також на момент розгляду справи, доказів про неукладеність кредитного договору, про визнання його шахрайським тощо до суду не надано. Підтверджень твердження позивача з приводу наявності Кредитної історії на ім`я ОСОБА_1 не надано. Тобто, позивач просить зобов`язати суд видалити те, чого не існує.

Також позивачем не доведено факт протиправної поведінки банку та її шкідливий результат; у зв`язку з відсутністю ознак протиправної поведінки у діях банку, відсутній і причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками; не доведено вини банку у заподіянні збитків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» поданою представником - Яндульським Денисом Володимировичем на рішення Печерського районного суду від 03 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

25 березня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Богачонок С.В. подав відзив, у якому заперечив проти доводів апелянта, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» - Яндульський Денис Володимирович доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань від них не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасника справи, який прибув у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 29 травня 2024 року отримала повідомлення у застосунку Дія наступного змісту: «Надійшов запит на вашу кредитну історію з метою видачі кредиту від 29 травня 2024 року 09:12 кредитор - ПриватБанк. Якщо ви не подавали заявку на кредит - зверніться до кредиторa. На сайті Українського бюро кредитних історій ubki.ua/можна отримати кредитну історію та оскаржити позику, якщо виявили шахрайські дії або помилку кредитора».

Відповідно до кредитного звіту від 29 травня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» 29 травня 2024 року 09:12 звернулось до УБКІ із запитом на надання кредитної історії ОСОБА_1 , мета запиту - заявка на кредит, результат надання звіту - успішно надано.

29 травня 2024 року адвокат Богачонок С.В. звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з адвокатським запитом.

Листом від 11 червня 2024 року АТ КБ «Приватбанк» повідомило, що запит до ТОВ «УБКІ» не був пов`язаний з відкриттям рахунку ОСОБА_1 , а зроблений з метою вивчення ділової репутації юридичної особи, в якій ОСОБА_1 є засновником (учасником).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на Закон України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», вважав, що відповідальним за надання достовірної інформації щодо звернення ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» з метою видачі кредиту є - АТ КБ «Приватбанк». Оскільки матеріали справи не містять підтверджень надання згоди ОСОБА_1 на збір, зберігання, використання та поширення персональних даних та передання такої інформації до бюро кредитних історій, а твердження АТ КБ «Приватбанк» про те, що вищевказаний запит до ТОВ «УБКІ» не був пов`язаний з відкриттям рахунку ОСОБА_1 , запит був зроблений з метою вивчення ділової репутації юридичної особи, в якій ОСОБА_1 є засновником (учасником) - підтверджують неправомірність дій відповідача АТ КБ «Приватбанк», суд вважав позовні вимоги обґрунтованими.

Колегія суддів, в межах доводів апеляційної скарги, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Способи захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України та зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі №923/364/19 та від 16 червня 2020 року у справі №904/1221/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц та інші).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (провадження № 14-545цс19), від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21) (пункт 148)).

Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій визначені Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (далі по тексту - Закону).

Відповідно до ст. 3 Закону: ведення кредитної історії - діяльність Бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію; користувач Бюро - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію.

За приписами статті 6 Закону користувачами Бюро можуть бути банки, небанківські фінансові установи та інші суб`єкти господарської діяльності, які продають товари (послуги) з відстроченням платежу або надають майно в кредит, а також особи, які набули право вимоги за кредитним правочином.

Згідно з пунктом 2 частини першої ст. 7 Закону, відомості про грошове зобов`язання суб`єкта кредитної історії це: а) відомості про кредитний правочин та зміни до нього (номер і дата укладання правочину, сторони, вид правочину); б) сума зобов`язання за укладеним кредитним правочином; в) вид валюти зобов`язання; г) строк і порядок виконання кредитного правочину; ґ) відомості про розмір погашеної суми та остаточну суму зобов`язання за кредитним правочином; д) дата виникнення прострочення зобов`язання за кредитним правочином, його розмір і стадія погашення; е) відомості про припинення кредитного правочину та спосіб його припинення (у тому числі за згодою сторін, у судовому порядку, гарантом тощо); є) відомості про визнання кредитного правочину недійсним і підстави такого визнання.

Згідно з частинами першої, другої ст. 9 Закону інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з Користувачем. Користувач у разі укладення кредитного правочину та отримання письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього надає до Бюро інформацію про себе, що ідентифікує його як Користувача; про суб`єкта кредитної історії, яка визначена п. п. 1, 2 частини першої ст. 7 цього Закону.

Відповідно до частини першої ст. 10 Закону, бюро вилучає з кредитної історії:

1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, договору або визнання їх недійсними;

2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього;

3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії.

Згідно ч. 2 ст. 10 Закону, Бюро має право за участю Користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим Користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим Законом та Договором.

У цій справі ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» не заперечували відсутність між ними кредитних правовідносин. Банк посилався на те, що здійснив запит до Бюро з метою вивчення ділової репутації юридичної особи, в якій ОСОБА_1 є засновником (учасником) на підставі п. 6 Закону, при цьому письмова згода клієнта у банка відсутня.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про персональні дані» порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб`єкта персональних даних на обробку цих даних, наданої володільцю персональних даних, або відповідно до вимог закону. Порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які перебувають у володінні розпорядника публічної інформації, визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім даних, що отримує від інших органів центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, під час здійснення верифікації та моніторингу державних виплат.

У цій справі Банк фактично збирав інформацію про позивачку, про що свідчить повідомлення ОСОБА_1 у додатку «Дія» наступного змісту «Надійшов запит на вашу кредитну історію з метою видачі кредиту від 29 травня 2024 року 09:12 кредитор - ПриватБанк. Якщо ви не подавали заявку на кредит - зверніться до кредиторa. На сайті Українського бюро кредитних історій ubki.ua/можна отримати кредитну історію та оскаржити позику, якщо виявили шахрайські дії або помилку кредитора».

Проте, звертаючись до суду з позовом позивач просила суд визнати протиправними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо передачі ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформації для внесення запису в кредитну історію ОСОБА_1 про намір укладання кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що Банк вчинив саме такі дії, які позивач просить визнати протиправними - передавав ТОВ «УБКІ» інформацію для внесення запису в кредитну історію позивачки про намір укладання кредитного правочину. Отже, належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних є визнання протиправними дій Банку щодо направлення запиту на її кредитну історію з метою видачі кредиту від 29 травня 2025 року 09:12, проте матеріали справи таких позовних вимог не містять.

Отже, позивачкою ОСОБА_1 у цій справі обрано неефективний спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах, оскільки заявлена до Банку позовна вимога (неправомірність дій щодо передачі інформації для внесення запису в кредитну історію) не відповідає діям, які вчинив Банк щодо позивачки (збір інформації і направлення запиту на її кредитну історію), та, відповідно, її задоволення не призводить до відновлення порушених прав позивачки, а потребуватиме нового звернення до суду за реальним відновленням порушених прав.

Згідно усталеної практики Верховного Суду, обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , пред`явлених до АТ КБ «ПриватБанк» саме у обраний позивачем спосіб.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та, у зв`язку з цим неправильне застосування норм матеріального права, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищенаведених мотивів, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню слід стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 1 453,44 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 379, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» подану представником - Яндульським Денисом Володимировичем - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 грудня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання протиправними дій АТ КБ «Приватбанк» щодо передачі ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформації для внесення запису в кредитну історію ОСОБА_1 про намір укладання кредитного договору.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три гривні) 44 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07 травня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова