КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/36988/24-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9129/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Литвинової І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа Державна казначейська служба України про стягнення заборгованості по перерахунку пенсії та компенсації моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовомдо Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, на обґрунтування якого зазначила, що позивач як вдова військового пенсіонера ОСОБА_2 , отримує пенсію по втраті годувальника.

06 березня 2024 року керуючись Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 (зі змінами від 07.02.2012 року та від 02.03.2023 року), вона звернулася до Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про виплату недоодержаної пенсії, у зв`язку із смертю її чоловіка, у межах шестимісячного строку, визначеного ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

26 березня 2023 року позивачці надійшов лист відповідача ГУ ПФУ у Київській області від 20 березня 2023 року № 1000-0202-8/49624, яким відповідач відмовив у задоволенні заяви, зазначивши, що відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначив, що суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Також відповідач ГУ ПФУ у Київській області вказав, що для отримання коштів, нарахованих на виконання Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 320/7631/22, ОСОБА_1 потрібно звернутися до суду з заявою про зміну сторони виконавчого провадження.

22 квітня 2024 на вищевказану відмову ГУ ПФУ у Київській області від 20 березня 2023 року № 1000-0202-8/49624 була подана скарга на неправомірній дії та рішення до Пенсійного фонду України та 27 червня 2024 року надійшов лист Пенсійного фонду України про відмову в задоволенні скарги.

Зазначала, що вказані відмови відповідачів є неправомірними та порушують законні права позивачки та не відповідають нормам Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, постанові Правління ПФУ від 30 січня 2007 року № 3-1, правовим висновкам Верховного Суду.

Вказувала, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 № 320/7631/22, яке набрало законної сили 29.03.2023, зобов?язано ГУ ПФУ у Київській області здійснити перерахунок та виплату пенсії її чоловіку ОСОБА_2 , починаючи з 01.04.2019, з урахуванням розміру грошового забезпечення, визначеного відповідно до нової довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.12.2021 № 2/3/1/7021.

14.09.2023 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_3.

Листом Головного управління від 13.07.2023 № 1000-0203-8/106153 ОСОБА_2 було повідомлено, що нарахована сума боргу по перерахунку пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2023 становить 169 032,38 грн. Наведену свою заборгованість відповідач-2 додатково підтвердив у листі від 20.11.2023 № 10000-0902-5/1771129 адресовану до Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, про що складено відповідний актовий запис та 15 листопада 2023 року видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 .

10 травня 2024 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з неможливістю без участі боржника виконати рішення суду.

Заборгованість по перерахованій пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2023 в сумі 169 032,38 грн. військовому пенсіонеру ОСОБА_2 до дня його смерті не виплатили.

Зазначала, що відповідно до частини першої статті 61 Закону № 2262-XII суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Подання відповідною особою заяви про виплату недоодержаної пенсії, її форма, а також перелік необхідних документів визначені Порядком N?3-1 Пенсійного фонду України.

Зазначені вимоги нормативних актів законодавства позивачем були повністю та в строк дотримані, що підтверджуються доданими до даної позовної заяви письмовими доказами, але у виплаті заборгованості в сумі 169 032,38 грн. Відповідач ГУ ПФУ у Київській області безпідставно відмовив у виплаті вказаної суми, Пенсійний фонд України відмовив в задоволенні скарги позивачки на дії ГУ ПФУ у Київській областіі такі відмови позивачка вважала незаконним і безпідставними.

Вказувала, що внаслідок незаконних і безпідставних дій відповідачів, позивачці було завдано моральної шкоди неправомірними рішеннями Пенсійного фонду України, грошову компенсацію якої позивач оцінила в 30 000 грн. для свого психологічного відновлення. Зазначала, що Пенсійний фонд України розглядаючи скаргу на неправомірне рішення ГУ ПФУ у Київській області, порушив строки розгляду скарги, відмовив в задоволенні скарги та виплаті недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю чоловіка, військового пенсіонера ОСОБА_2 , умисно допустив грубе порушення вимог свого ж нормативного акту - Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій № 3-1 затвердженого ПФУ, Порядку розгляду скарг на рішення органів ПФУ та діючого законодавства України, що викликало у ОСОБА_1 хвилювання, моральне приниження, страждання та розчарування державною соціальною політикою, як людини, вдови, пенсіонерки, що потребує соціального захисту у зв`язку зі втратою годувальника.

Враховуючи вищевказане, та те, що шкоди позивачці завдано внаслідок неправомірних дій та бездіяльності посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України у Київській областіта Пенсійного фонду України, просила стягнути з державного бюджету України на її користь грошові кошти у розмірі заборгованості 169 032,38 грн. та грошову компенсацію спричиненої моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. (а.с. 1-10).

04 вересня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Пенсійного фонду України - Фролькіс О.А., в якому остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що скільки вимоги позивача фактично зводяться до незгоди з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо виплати пенсії, нарахованої на виконання рішення суду, та незгоди позивача з результатами розгляду її скарги Пенсійним фондом України, позовна заява позивача підлягає розгляду не у порядку цивільного судочинства а в порядку адміністративного судочинства. Зазначала, що відповідачем не допущено неправомірних дій або бездіяльності відносно позивачки, рішення відповідачів про відмову в задоволенні вимог і звернень позивачки є законними і обґрунтованими, звернення позивача розглянуто Фондом у межах компетенції та відповідно до порядку та строків, встановлених Законом України «Про звернення громадян». Позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про наявність моральної шкоди, протиправність діяння відповідачів, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльності) відповідачів та вини відповідачів в її заподіянні (а.с. 53-58).

10 вересня 2024 року до суду надійшли письмові пояснення від представника третьої особи Державної казначейської служби України, в якому зазначено, що ДКСУ не в змозі використати права учасника судового процесу, тому що згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало (до того ж сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав). Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок дій, зокрема, інших державних органів (а.с. 59-67).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа Державна казначейська служба України про стягнення заборгованості по перерахунку пенсії та компенсації моральної шкоди - залишено без задоволення (а.с. 96-100).

Не погодившись з рішенням районного суду, 12 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги (а.с. 102-104).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що судом першої інстанції було ухвалене незаконне та необґрунтоване рішення, яке не відповідає обставинам справи та ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Суд першої інстанції неправильно встановив спосіб захисту порушеного права позивача. Суд дійшов помилкового висновку, що позивач мала звернутися до адміністративного суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, хоча це не відповідає правовій природі спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», недоотримані пенсійні виплати не входять до складу спадщини, а виплачуються членам сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Позивач, як вдова, подала заяву в межах передбаченого законом строку, але у виплаті заборгованості в сумі 169 032,38 грн. позивачці було відмовлено.

Посилалась на правові позиції Верховного суду (постанова від 15.12.2023 року справа № 805/2628/18-а) щодо застосування положення Закону № 2262-XII, та правову позицію Верховного суду (постанова Верховного суду від 16.05.2023 року справа № 420/288/21) щодо застосування положень ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»

Таким чином, позивачка правильно обрала спосіб захисту своїх прав, ініціювавши новий позов, щодо стягнення заборгованості, а не шляхом зміни сторони стягувача правонаступником вибулої сторони у межах адміністративної справи № 320/7631/22.

Рішення Київського окружного адміністративного суду у справі № 320/7631/22 є чинним, і його виконання не може бути поставлене під сумнів. ГУ ПФУ у Київській області визнало наявність боргу перед пенсіонером, однак ухилилося від виконання рішення.

Верховний Суд у постанові від 15.12.2023 (справа № 805/2628/18-а) визнав, що такі виплати мають здійснюватися органами ПФУ без судового втручання. Верховний Суд у постанові від 16.05.2023 (справа № 420/288/21) визнав, що право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший склад та у спеціально визначений законом порядок, спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Верховний Суд підтвердив, що такі спори підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства (правова позиція у постанові Верховного суду від 15 грудня 2023 року у справі № 805/2628/18-а (провадження № К/990/17692/23), постанова Великої палати Верховного суду від 27.03.2019 року у справі № 286/3516/16-ц (провадження № 14- 95цс19)).

Отже, суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-XII, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною частиною першою статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с. 102-104).

10 квітня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника Пенсійного Фонду України, в якому остання просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги (а.с. 124-133).

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала скаргу і просила її задовольнити. Представник Пенсійного Фонду України - Фролькіс О.А. заперечувала проти скарги і просила її відхилити (а.с. 137).

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Відповідач ГУ ПФУ у Київській області та третя особа ДКС України про розгляд справи апеляційним судом 08 травня 2025 року були сповіщені 31 березня 2025 року, кожний окремо, до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень про що у справі є докази (а.с. 118-123).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року № 320/7631/22, яке набрало законної сили 29 березня 2023 року, зобов`язано ГУ ПФ України у Київській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 , починаючи з 01 квітня 2019 року, з урахуванням розміру грошового забезпечення, визначеного відповідно до нової довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16 грудня 2021 року № 2/3/1/7021 (а.с. 22-26).

14 вересня 2023 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_3 (а.с. 17).

Листом Головного управління від 13 липня 2023 року № 1000-0203-8/106153 ОСОБА_2 повідомлено, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року № 320/7631/22, яке набрало законної сили 29 березня 2023 року, нарахована сума заборгованості по перерахунку пенсії за період з 01 квітня 2019 року, з урахуванням проведених раніше виплат. Сума боргу по перерахунку пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 31 липня 2023 року становить 169 032, 38 грн. (а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 32).

06 березня 2024 року ОСОБА_1 , керуючись Порядком подання та оформлення документів визначених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 зі змінами внесеними Постановами Пенсійного фонду №3-1 від 07 лютого 2012 року та №10-1 від 02 березня 2023 року, звернулася до Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою та доданими всіма необхідними документами про виплату недоодержаної пенсії, у зв`язку зі смертю її чоловіка, військового пенсіонера ОСОБА_2 , у межах шестимісячного строку визначеного ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (а.с. 14).

26 березня 2024 року ОСОБА_1 отримала відповідь листом від 20 березня 2024 року №1000-0202-8/49624 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у задоволенні заяви про виплату недоодержаної пенсії, у зв`язку зі смертю військового пенсіонера, у якій вказано, що відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Вказано, що суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Також вказано, що для отримання коштів, нарахованих на виконання Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 320/7631/22, ОСОБА_1 потрібно звернутися до суду з заявою про зміну сторони виконавчого провадження (а.с. 13).

22 квітня 2024 року на вищезазначену відмову відповідача ГУ ПФУ у Київській області ОСОБА_1 подала скаргу на дії та рішення до Пенсійного фонду України (а.с. 27-29).

27 червня 2024 року ОСОБА_1 отримала відповідь з Пенсійного фонду України про відмову у задоволенні скарги на неправомірні дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (а.с. 35-36).

Залишаючи без задоволення позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 неправильно обрано спосіб захисту шляхом ініціювання нового позову, оскільки вирішення питання про отримання грошових коштів, які вже присуджені за рішенням суду і у межах виконавчого провадження здійснено стягнення, полягає у заміні сторони стягувача правонаступником вибулої сторони у межах справи № 320/7631/22.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безімянная проти Росії» (заява № 21851/03) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Визначальною ознакою для правильного визначення юрисдикції спору є характер правовідносин, з яких виник спір: зміст прав та обов`язків його учасників, правовий статус сторін правовідносин та їх матеріально-правове регулювання.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 46 КАС України, відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Пункт 7 частини першої статті 4 КАС України визначає, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відтак, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 06 березня 2024 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою та доданими всіма необхідними документами про виплату недоодержаної пенсії, у зв`язку зі смертю її чоловіка, військового пенсіонера ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у межах шестимісячного строку визначеного ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (а.с. 14).

Порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера унормований статтею 52 Закону № 1058-IV, якою передбачено, що:

1. Сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

2. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

3. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

В разі смерті пенсіонера членам його сім`ї або особі, яка здійснила його поховання, виплачується для цього допомога в розмірі тримісячної пенсії, але не менше п`ятикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Допомога на поховання не виплачується, якщо поховання пенсіонера здійснено за рахунок держави.

Порядок подання відповідною особою заяви про виплату недоодержаної пенсії, її форма, а також перелік необхідних документів визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 3-1 така заява подається заявником до органу, що призначає пенсію.

Зміст положень частини третьої статті 52 Закону № 1058-IV, ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІтакож узгоджується зі змістом статті 1227 Цивільного кодексу України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Таким чином, Закон визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді зокрема пенсії яка належала спадкодавцеві, але не була ним одержана за життя. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного осіб, для яких спільно з отримувачем цих сум, які є доходом сім`ї.

У разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вона є членом сім`ї померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , звернулась до ГУ ПФУ в Київській області 06 березня 2024 року, тобто не пізніше шести місяців після його смерті, за виплатою суми, нарахованої, але не виплаченої йому за життя пенсії, в порядку, встановленому частиною першою статті 61 Закону №2262-XII.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 20 березня 2024 року №1000-0202-8/49624 фактично прийняв рішення, яким відмовив ОСОБА_1 у виплаті недоодержаної пенсії. Вказане рішення мотивовано тим, що суми невиплачених пенсій не включаються до складу спадщини, ОСОБА_1 має право у судовому порядку звернутись до суду заявою про заміну сторони виконавчого провадження (а.с. 13).

Таку відмову відповідача ГУ ПФУ у Київській області, ОСОБА_1 22 квітня 2024 року оскаржила до Пенсійного фонду України (а.с. 27-29).

27 червня 2024 року ОСОБА_1 отримала відповідь з Пенсійного фонду України про відмову у задоволенні скарги на неправомірні дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (а.с. 35-36).

Вважаючи, що пенсійний орган протиправно відмовив у виплаті їй, як члену сім`ї померлого, нарахованих її чоловіку сум пенсії, звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 15.12.2023 року справа № 805/2628/18-а, положення Закону № 2262-XII дають змогу дійти висновку, що виплати пенсії, яка не була одержана за життя пенсіонера, за загальним правилом, здійснюється у позасудовому порядку (добровільно) органами Пенсійного фонду України членами сім`ї, особами, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, особам, що знаходилися на його утриманні, які звернулися із відповідною заявою протягом 6 місяців з дня смерті пенсіонера».

Правовою позицією Верховного Суду у постанові від 16.05.2023 року справа № 420/288/21 зазначено: «Отже, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті. Тобто, у разі переходу до вказаних осіб належних спадкодавцеві соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший склад та у спеціально визначений законом порядок. Зокрема, відповідно до частини третьої статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов невірного висновку про наявність підстав для заміни сторони/стягувача у виконавчому листі».

Таким чином, позивачка правильно обрала спосіб захисту своїх прав, ініціювавши новий позов, щодо стягнення заборгованості, а не шляхом зміни сторони стягувача правонаступником вибулої сторони у межах адміністративної справи № 320/7631/22.

З цих підстав, суд апеляційної інстанції визнав помилковими висновки районного суду в оскаржуваному судовому рішенні, що позивачем ОСОБА_1 неправильно обрано спосіб захисту шляхом ініціювання нового позову з посиланням на можливість заміни сторони стягувача правонаступником вибулої сторони у межах справи № 320/7631/22.

Враховуюче наведене, за фактичних обставин цієї справи, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини у справі стосуються спадкових прав та через це підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Посилання апелянта на судові рішення, мають інші фактичні обставини у справі, зокрема, у наведених справах позивач звертався із позовом про стягнення суми пенсії, що підлягала виплаті померлому після спливу шестимісячного терміну після смерті пенсіонера та суми, що підлягали виплаті померлому, були включені у спадщину. Водночас у цій справі позивач ОСОБА_1 реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону №1058-IV та частиною першою статті 61 Закону №2262-XII, шляхом звернення до ГУ ПФУ в Київській області не пізніше шести місяців після смерті пенсіонера.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта (інших суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17.

Спір, що виник у цій справі стосується оскарження позивачкою рішення та дій ГУ ПФУ в Київській області та Пенсійного фонду України, як суб`єктів владних повноважень, що наділені владними управлінськими функціями щодо члена сім`ї померлого, якому нарахована, але не виплачена пенсійним органом пенсія і щодо виплати саме цих сум було прийнято акт індивідуальної дії, який має для ОСОБА_1 обов`язковий характер його виконання. З цих підстав, зокрема внаслідок неправомірних дій та бездіяльності позивачка ОСОБА_1 просила стягнути на свою користь 30 000 грн. грошової компенсації спричиненої моральної шкоди. Визначення наявності чи відсутності підстав відшкодування моральної шкоди не є можливим під час заміни стягувача правонаступником в межах виконавчого провадження як помилково вважав суд першої інстанції.

Крім того, районний суд не врахував, що 10 травня 2024 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 19 зворот - 20).

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спір у цій справі стосується публічно-правових відносин між суб`єктом владних повноважень та позивачем.

Посилання апелянта на правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 27.03.2019 у справі №286/3516/16-ц, постанову Верховного Суду від 15 грудня 2023 року у справі № 805/2628/18-а, суд апеляційної інстанції визнав помилковим, позаяк правовідносини, які виникли у зазначених справах відрізняються за фактичними обставинами від справи за позовом ОСОБА_1 .. Відмінність полягає у тому, що позивач у вказаних справах звертався за захистом саме спадкових прав на недоотримані спадкодавцем за життя пенсійні виплати, такі суми коштів були включені у свідоцтво про право на спадщину, тоді як ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом свого права, на яке мало безпосередній вплив оскаржуване рішення відповідачів на отримання пенсійних виплат не в порядку спадкування, а як членом сім`ї померлого ОСОБА_2 . Реалізація цього права передбачена частиною другої статті 52 Закону №1058-IV та статті 61 Закону №2262-XII за рішенням пенсійного органу.

Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а, від 16 травня 2023 року у справі № 420/288/21 та від 11 квітня 2024 року у справі № 160/26335/23 в яких Суд дійшов висновку, що спір у подібних правовідносинах належить до адміністративної юрисдикції, оскільки позивач звернулась до суду за захистом свого права, на яке мало безпосередній вплив оскаржуване рішення відповідача на отримання пенсійних виплат не в порядку спадкування, а як членом сім`ї померлого, реалізація якого передбачена частиною першою статті 61 Закону №2262-XII.

Як, зазначалось раніше, у цій справі судами встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , є членом сім`ї померлого пенсіонера, є особою, яка забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 61 Закону №2262-XII, шляхом звернення до ГУ ПФУ в Київській області не пізніше шести місяців після смерті пенсіонера, проте не отримала таку виплату й фактично оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання, викладене у листі Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 20 березня 2024 року №1000-0202-8/49624 про відмову ОСОБА_1 у виплаті недоодержаної пенсії та відмову відповідача Пенсійного фонду України від 31 травня 2025 року № 22143-23829/П-03/8-2800/24 у задоволенні скарги на неправомірні дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (а.с. 27-29, 35-36).

У матеріалах справи відсутні об`єктивні докази, що суми пенсії, не виплачені померлому, включені нотаріусом до свідоцтва про право на спадщину.

Ураховуючи наведені правові норми та встановлені фактичні обставини у цій справі, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а, від 06.04.2022 у справі №200/10136/20-а, від 16 травня 2023 року у справі № 420/288/21 та від 11 квітня 2024 року у справі № 160/26335/23.

Застосовуючи зазначені правові висновки до обставин цієї справи, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір є публічно-правовим і відноситься до справ адміністративної юрисдикції.

Викладене свідчить про помилковість висновку суду першої інстанції, що виник приватно-правовий спір, а справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства, чим порушені норми процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Крім того, у статті 6 Конвенції закріплено принцип доступу до правосуддя.

Доступом до правосуддя за стандартами ЄСПЛ є здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Отже, закриття провадження у справі судом загальної юрисдикції у справі за позовом заявника з роз`ясненням про те, що розгляд такої справи віднесено до компетенції суду адміністративної юрисдикції, не порушує право заявника на доступ до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частинами першою та другою статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Оскільки районний суд не встановив правову природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами, у зв`язку з чим порушив норми цивільного процесуального законодавства щодо визначення предметної юрисдикції справи та розглянув в порядку цивільного судочинства справу, яка підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України (в чинній редакції Кодексу) суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що оскільки розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, протягом десяти днів з дня отримання відповідної постанови він може звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 377, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2025 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа Державна казначейська служба України про стягнення заборгованості по перерахунку пенсії та компенсації моральної шкоди - закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за її позовом віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови вона може звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 09 травня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова