П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 травня 2025 року місто Київ

справа № 761/29664/20 провадження № 22-ц/824/112/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2022 року, ухвалене у складі судді Притули Н.Г.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 06.06.2018.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг, «Тарифами», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження.

Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст.634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці «Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку». Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 26500 грн.

АТ «КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме згідно п.2.1.1.12.3, але відповідач не надавав своєчасну банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 15.06.2020 становить 35106,68 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 24844,01 грн, та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 10262,67 грн.

Оскільки відповідач в добровільному порядку заборгованість погасити не бажає, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06.06.2018 станови на 15.06.2020 в сумі 35106,68 грн. та судовий збір в сумі 2102 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за анкетою-заявою від 06.06.2018 станом на 15.06.2020 в сумі 35106,68 грн. Апелянт вважає рішення незаконним, оскільки висновки суду не відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду по такій категорії справ, а також судом надана неналежна оцінка наданих відповідачем доказам.

Зокрема, зазначає про те, що надані позивачем на підтвердження умов кредитного договору документи, а саме: анкета-заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та розрахунок заборгованості не підтверджують умов кредитування та наявності заборгованості у визначеній позивачем сумі і не містять підпису апелянта у витягу з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Вважає висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості за відсотками є помилковим, оскільки заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру відсотків, витяг з умов та правил надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису апелянта.

Правом на подання відзиву позивач АТ КБ «ПриватБанк» не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 3 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 3 травня 2023 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 06.06.2018 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонастунпником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За даною заявою Банк встановив позичальнику кредитний ліміт.

Дана заява, що фактично є кредитним договором підписана ОСОБА_1 , що підтверджує те, що він погодився на умови, викладені в заяві.

Крім того, в заяві зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив із того, що незважаючи на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що зазначені «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» підписані відповідачем, в той же час відповідач ознайомився та підписав Умови використання платіжної карти, якими визначено розмір відсотків, які має сплатити позичальник за користування кредитними коштами, відповідно відповідач має сплати банку нараховані відсотки у розмірі 10262,67 грн. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив із того, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 06 червня 2018 року у вигляді заяви-анкети, підписаний сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, наявні обґрунтовані підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача суми непогашеного тіла кредиту в сумі 24844,01 грн.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ст. ст. 1049, 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом, посилаючись на витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та витяг з «Тарифів Банку» та «Паспорт споживчого кредиту», як на невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими «Тарифами» та «Умовами і правилами надання банківських послуг» відповідач ознайомився та погодився, підписуючи анкету - заяву про приєднання до «Умов та правил» надання банківських послуг у «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Колегія суддів зазначає, що витяг з «Тарифів» та «Умов та правил надання банківських послуг», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 6 червня 2018 року шляхом підписання анкети - заяви. Докази про укладення між позивачем та ОСОБА_1 будь - якого іншого договору на підтвердження врегулювання умов користування кредитними коштами, в тому числі нарахування відсотків за таке користуванні, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем витяг з «Тарифів» та «Умов та правил надання банківських послуг», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (постанова від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17)

У наданій суду анкеті - заяві від 6 червня 2018 року, підписаній сторонами, інформація про процентну ставку відсутня.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у підписаній відповідачем заяві - анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з «Тарифів» та витяг з «Умов» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Наданий позивачем до позовної заяви та підписаний відповідачем ОСОБА_1 «Паспорт споживчого кредиту» не може бути прийнятий колегією суддів, як доказ обізнаності останнього про обов`язок сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі заявленому позивачем, оскільки способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 травня 2022 року в справі № 393/126/20, при цьому відступивши від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, який викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 10262,67 грн. є необґрунтованим, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження досягнення із відповідачем згоди щодо умов, розміру та порядку здійснення таких нарахувань при укладенні договору.

Отже, апеляційна скарга в частині помилковості висновків суду про наявність підстав для задоволення вимоги позивача до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 суми основного боргу, колегія суддів зазначає наступне.

Правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля. Перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

З наданих позивачем документів вбачається, що заборгованість відповідача по тілу кредиту становить 24844,01 грн.

Відповідно до ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: «1. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 2. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).»

Отже, виписка про рух коштів за договором № б/н за період з 6 червня 2018 року по 15 червня 2020 року, в розумінні вимог цивільно - процесуального законодавства - є належним та допустимим доказом.

Розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 за період з 6 червня 2018 року по 15 червня 2020 року, який підтверджується випискою про рух коштів за договором № б/н, свідчить про наявність невиконаного відповідачем зобов`язання з повернення кредитних коштів (а.с.5-9, 71-84).

Відповідачем не надано доказів на підтвердження виконання ним свого обов`язку щодо повернення банку отриманих у борг коштів.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту в сумі 24844,01 грн. є правильним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, у тому числі, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що стягнення відсотків за договором про надання банківських послуг від 6 червня 2018 року № б/н здійснювалось позивачем безпідставно, оскільки нарахування та стягнення таких не було погоджено між сторонами, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення суми, яка підлягає стягненню з відповідача, з 35106,68 грн до 24844,01 грн. Також відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню сума судового збору з 2102 грн. до 1487,56 грн. (вимоги позивача задоволені на 70,77%)..

Керуючись ст. ст. 141, 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2022 року змінити, зменшити суму заборгованості за кредитним договором від 6 червня 2018 року станом на 15 червня 2020 року та суму судового збору, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» , з 35106,68 грн. до 24844,01 грн. та з 2102 грн. до 1487,56 грн. відповідно.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 3 ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус