П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ДОДАТКОВА)

7 травня 2025 року місто Київ

справа № 756/12153/23

провадження № 22-з/824/559/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Розума Олександра Вікторовича про ухвалення додаткового рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнано за ОСОБА_3 право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Частково задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю і поділ майна подружжя.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Зараховано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплачений кожним із них судовий збір в розмірі 3608, 75 грн., та звільнено від обов`язку його компенсації на користь кожної зі сторін.

Повернуто ОСОБА_2 з державного бюджету судовий збір в розмірі 1443, 50 грн., сплачений квитанцією № 1320-3641-1078-4800 від 17 жовтня 2023 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Домітращук І.М. 21 липня 2024 року через засоби поштового зв`язку подала апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Домітращук І. М. залишено без задоволення, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року залишено без змін.

26 березня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Розум О. В. через підсистему «Електронний суд» подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 600 грн.

В заяві зазначає, що для подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 звернулась до АБ «Адвокатський захист Розум», з яким уклала договір про надання правничої (правової) допомоги. Позивачка сплатила гонорар в розмірі 8 600 грн. Таким чином, у зв`язку з розглядом цієї справи у Київському апеляційному суді, позивачка понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 600 грн.

На підтвердження заявленого, додано наступні документи: договір про надання правової допомоги від 7 червня 2023 року; рахунок - фактуру від 16 жовтня 2024 року; акт виконаних робіт щодо надання юридичних послуг за переліком від 20 жовтня 2024 року.

Згідно платіжної інструкції від 16 жовтня 2024 року та від 18 жовтня 2024 року, грошові кошти у сумі 4 600 грн. та 4 000 грн. відповідно, надійшли від ОСОБА_1 на рахунок АБ «Адвокатський захист Розум».

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому адвокатом Розум О.М. до Київського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд», наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання учасників справи утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб.

6 травня 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Домітращук І.М. подала до суду клопотання про зменшення розміру суми судових витрат.

В обґрунтування клопотання зазначає, що в квитанціях до платіжної інструкції на переказ готівки № 508 від 18 жовтня 2024 року та № 1-155К від 16 жовтня 2024 року, надані представником ОСОБА_3 - адвокатом Розумом О.В., в підтвердження здійснення оплати позивачкою гонорару адвокату, в графі «призначення платежу» міститься посилання «за надання консультацій правового характеру», натомість, в акті виконаних робіт та у рахунку-фактурі, йдеться про перелік наступних послуг: аналіз апеляційної скарги та підготовка документів для складання відзиву на апеляційну скаргу по справі №756/12153/23, вартість якої становить - 1 600 грн.; складання відзиву на апеляційну скаргу по справі №756/12153/23, вартість якої становить - 6 500 грн.; подання відзиву на апеляційну скаргу по справі №756/12153/23 до апеляційного суду, вартість якої становить - 500 грн.

Крім цього, звертає увагу, що договором не передбачено вартість вказаних послуг.

Отже, заявником надано квитанції, які підтверджують оплату ОСОБА_1 послуг за надання консультації правового характеру зг. рах. №1 від 18 жовтня 2024 року, проте не підтверджують оплату нею саме аналізу апеляційної скарги та підготовку документів для складання відзиву на апеляційну скаргу по справі № 756/12153/23, складання відзиву на апеляційну скаргу по справі № 756/12153/23, та подання відзиву на апеляційну скаргу по справі № 756/12153/23 до апеляційного суду. При цьому не підтверджують оплату згідно рахунку фактури № 001 від 16 жовтня 2024 року, а містять відомості про оплату рахунку № 1 від 16 жовтня 2024 року.

Вважає, що , заявником не доведено фактично понесення судових витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, оскільки докази надані ним не відповідають фактичним обставинам, а тому у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

В судове засідання не з`явилися сторони, про день та час розгляду справи повідомлені шляхом направлення судових повідомлень до електронних кабінетів учасників справи, через підсистему «Електронний суд», що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року (том № 2 а.с. 155, 156), у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.4 ст.270 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи (ч.4 ст. 270 ЦПК України).

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 2 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 3 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до чч. 5 та 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 6 грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.

Представник позивача ОСОБА_4 - адвокат Розум О.В. у відзиві на апеляційну скаргу заявив про відшкодування витрат на правову допомогу, зазначивши, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат які відповідач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи № 756/15153/23 становить 8 600 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу надав наступні документи: договір про надання правової допомоги від 7 червня 2023 року; рахунок - фактуру від 16 жовтня 2024 року; акт виконаних робіт щодо надання юридичних послуг за переліком від 20 жовтня 2024 року; платіжні інструкції від 16 жовтня 2024 року та від 18 жовтня 2024 року, про зарахування грошових коштів у сумі 4 600 грн. та 4 000 грн. відповідно, на рахунок АБ «Адвокатський захист Розум».

Відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 7 червня 2024 року, укладеного між Адвокатським бюро «Адвокатський захист Розум та ОСОБА_1 (Клієнт), Адвокатське бюро зобов`язалося здійснювати представництво інтересів Клієнта в цивільному судочинстві України, зокрема і в апеляційних судах (п. 3 ч. 1 розділу 1 договору, абз.3 ч.2.1. розділу 2 договору)

Клієнт приймає правову допомогу та бере на себе зобов`язання оплатити Бюро вартість послуг (гонорар) й не перешкоджати Бюро виконанню своїх зобов`язань (ч.1.2. роздій 1 договору). Гонорар за надану правову допомогу визначається за згодою сторін (розділ 6 договору).

Відповідно до акту виконаних робіт від 20 жовтня 2024 року та рахунку - фактури № 001 від 16 жовтня 2024 року, фактичний розмір понесених витрат щодо надання юридичних послуг складає 8 600 грн. Зокрема, за аналіз апеляційної скарги та підготовку документів для складання відзиву на апеляційну скаргу по справі № 756/12153/23 сума послуги складає 1600 грн., за складання відзиву на апеляційну скаргу по справі № 756/12153/23 - 6500 грн., за подання відзиву на апеляційну скаргу по справі № 756/12153/23 - 500 грн.

Згідно платіжної інструкції від 16 жовтня 2024 року та від 18 жовтня 2024 року, грошові кошти у сумі 4 600 грн. та 4 000 грн. відповідно, надійшли від ОСОБА_1 на рахунок АБ «Адвокатський захист Розум».

Представник відповідача - адвокат Домітращук І.М. у поданій нею заяві, заперечувала щодо заявленої відповідачем суми судових витрат на правову допомогу, оскільки вважає витрати в розмірі 8 600 грн. не доведеними і необґрунтованими, а тому заявила про відмову у задоволенні заяви.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

За результатами розгляду питання про розподіл судових витрат та дослідження поданих на їх підтвердження доказів, суд апеляційної інстанції встановив, що предмет спору в цій справі не є складним і характер вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній, не є складними та не можуть займати значних витрат часу на їх виготовлення і побудову правової позиції професіоналом в галузі права.

Крім цього, суд враховує те, що правова позиція сторони позивача у справі у суді першої та апеляційної інстанції не змінювалась, адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавства, що регулюють спір у справі та документи, якими протилежна сторона у справі обґрунтовувала вимоги та інші обставини. Також слід звернути увагу, що представник позивача - адвокат Розум О.В. приймав участь у судових засіданнях в апеляційному суді в режимі відеоконференції.

Враховуючи наведене, а також те, що підготовка документів для подання відзиву, подання відзиву та надсилання відзиву (як зазначено в акті виконаних робіт) - є процесом, що охоплює одну послугу - «подання відзиву на апеляційну скаргу», подання такого відзиву до суду через підсистему «Електронний суд», відсутністю додатків, доданих до відзиву, які потребували спеціальних знань, пошуку та аналізу від представника, колегія суддів дійшла висновку про те, що відшкодування заявлених представником позивача витрат у розмірі, заявленого у відзиві на заяві про ухвалення додаткового рішення, є завищеними та необґрунтованими, а також неспівмірними з витраченим часом та обсягом виконаних робіт.

Отже, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції до 4000 грн., що буде відповідати принципам співмірності та розумності їх розміру.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 270 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 4000 (чотири тисячі) гривень.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Додаткова постанова складена 8 травня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус