Справа № 727/4170/25
Провадження № 2/727/1249/25
УХВАЛА

12 травня 2025 Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі: головуючого-судді: Одовічен Я.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з опалення місць загального користування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надані послуги з опалення місць загального користування.

Посилався на те, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надає послуги з постачання теплової енергії до будинку по АДРЕСА_1 , де розташована квартира АДРЕСА_2 . Зазначений будинок вводився в експлуатацію із комплексом інженерного обладнання, до якого входять і прилади централізованого опалення. Квартира відключена від системи централізованого опалення.

Вказував, що внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерних мереж житлового будинку і є його невід`ємною частиною, а тому всі співвласники будинку, в тому числі і ті, в яких влаштовано індивідуальне опалення, повинні брати участь у загальних витратах на опалення будинку пропорційно займаній площі житла.

Відповідачам відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для проведення розрахунків. Між позивачем та відповідачем укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання відповідно до п.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII (далі договір) та розміщений на офіційному веб-сайті Чернівецької міської ради https://city.cv.ua/ та на офіційному веб-сайті Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» https://teplo.cv.ua/.

Відповідачі не сплачують за надані послуги з опалення місць загального користування, внаслідок чого у період з 01.11.2021 року по 31.01.2024 року у них утворилась заборгованість у розмірі 2786 грн. 51 коп.

На підставі пункту 6 статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року споживачами, які отримують послуги теплопостачання, здійснюється плата за абонентське обслуговування.

Відповідно до постанови КМУ від 21.08.2019 року №808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування» для одного абонента платіж не може перевищувати 31,15 грн. Розмір плати за абонентське обслуговування не залежить від кількості комунальних послуг, що надаються одним виконавцем абонентові, у рахунках на оплату послуги з постачання теплової енергії виставляється як окремий платіж. Нараховується у фіксованому розмірі на один особовий рахунок, незалежно від кількості мешканців у квартирі.

Відповідачі не здійснювали плату за абонентське обслуговування, внаслідок чого у них утворилась заборгованість в сумі 625 грн. 98 коп. за період з 01.11.2021 року по 31.01.2024 року.

На підставі наведеного з посиланням на норми права, які регулюють спірні правовідносини, просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з опалення місць загального користування у розмірі 2786 грн. 51 коп. Також просив стягнути з відповідачів плату за абонентське обслуговування у розмірі 625 грн. 98 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.

Ухвалою суду від 15.04.2025 року провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

06.05.2025 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшла заява, в якій останній у зв`язку з сплатою заборгованості за послуги теплопостачання 05.05.2025 року до вирішення справи судом та відсутністю предмета позову на підставі ст.141, ст.142, ст.255 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір» просив залишити позовну заяву без розгляду та повернути сплачений судовий збір позивачу.

08.05.2025 року від представника позивача МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надійшло клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з визнанням відповідачем позову та відсутністю спору. Також просила вирішити питання про повернення судового збору з бюджету.

Частково дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому потрібно надавати сутнісного, а не формального значення.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить постановити певне судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, неіснування (відсутність) предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у разі припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Врахувавши викладене, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначив, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України є можливим, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутнім після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають низку передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема: шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Зазначена правова позиція, викладена у постанові Верховного суду від 31.07.2023 року у справі №335/8285/22.

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі, суд встановив, що відповідачем вже після пред`явлення позову і відкриття провадження у справі добровільно задоволено позовні вимоги, що підтверджує ту обставину, що спір між сторонами існував на час відкриття провадження у справі, а тому приходить до висновку про неможливість закриття провадження з підстав відсутності предмету спору у справі, враховуючи також і ту обставину, що при пред`явлення позову позивачем заявлено і вимогу про повернення судових витрат, на якій він наполягав у заяві від 08.05.2025 року, що додатково вказує на наявність між сторонами неврегульованих спірних питань і відсутність підстав у зв`язку із цим для закриття провадження у відповідності до п.2 ч.1 т. 255 ЦПК України.

З огляду на зазначене, клопотання представника позивача про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 т. 255 ЦПК України задоволенню не підлягає.

Також не підлягає задоволенню клопотання відповідача ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки, відповідно до вимог ст.257 ЦПК України, судом не встановлено підстав для залишення позову МКП «Чернівцітеплокомуненерго» без розгляду.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.4, 15, 255, 257 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача МКП «Чернівцітеплокомуненерго» про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України відмовити.

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Одовічен Я.В.