КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 756/143/23-ц
провадження № 22-ц/824/980/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2024 року в складі судді Хайнацького Є. С.,

встановив:

10.12.2022 Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних у розмірі 10 663,67 доларів США за період з 12.03.2017 по 23.02.2022.

Позовна заява мотивована тим, що 04 лютого 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 06/08/840, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 108 000,00 доларів США строком до 04 лютого 2038 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 13,5 % річних.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року в справі №2-2074/2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 029 924,78 грн, з яких: заборгованість по кредиту - 883 245,53 грн, заборгованість по процентах - 134 333,33 грн, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту - 8 036,90 грн, заборгованість за несвоєчасне погашення процентів - 27 009 грн, штраф за невиконання договору іпотеки - 27 300 грн.

Проте фактично заборгованість за кредитним договором не погашена, а рішення суду не виконано, а тому позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за увесь час прострочення до дати виконання рішення суду.

Заочним рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2024 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість у розмірі 6 557,37 доларів США.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення 3% річних можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову, в межах строку позовної давності, з 05.02.2019 по 23.02.2023.

У квітні 2024 року представник ПАТ АБ «Укргазбанк» - Микайилов Р. Р. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2024 року в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Свої доводи мотивує тим, що позивачем не було пропущено строк позовної давності, оскільки його було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19).

Судом першої інстанції також невірно застосовано до даної справи висновки щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року у справі №922/4099/17, від 10 квітня 2018 року у справі №910/16945/14, від 27 квітня 2018 року у справі №908/1394/17, від 21 листопада 2018 року у справі №642/493/17-ц в частині обмеження строку нарахування 3% річних трьома роками.

Судом першої інстанції не застосовано частину 4 статті 267 ЦК України.

Розгляд справи відбувся за відсутності відповідача, який не подавав до суду заяву про застосування строку позовної давності, а тому суд в будь-якому разі не мав законних підстав для застосування строку позовної давності.

Також судом першої інстанції всупереч вимогам ЦПК України жодне судове засідання не проводилось з фіксацією технічними засобами, не зважаючи на те, що представник ПАБ «Укргазбанк» з`являвся до суду для участі в судових зсіданнях.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судовому засіданні представник ПАТ АБ «Укргазбанк» - Микайилов Р. Р. просив задовольнити апеляційну скаргу та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та додатково наданим розрахунком заборгованості, який містить зазначення сум погашення заборгованості, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 04 лютого 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 06/08/840, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 108 000,00 доларів США строком до 04 лютого 2038 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 13,5 % річних.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року ( справа №2-2074/2010) з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" стягнуто заборгованість в сумі 1 029 924 грн 78 коп. та 1 820 грн понесених судових витрат.

Судом встановлено, що рішення суду не виконано, а заборгованість не погашена.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за зазначеним судовим рішенням, позивач просив стягнути три проценти річних та інфляційні втрати, нараховані відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц).

Ураховуючи, що рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором є обов`язковим, у відповідача існує перед позивачем невиконане грошове зобов`язання, відповідальність за порушення якого настає за правилами статті 625 ЦК України.

Відповідно до наданого суду розрахунку, з урахуванням часткового погашення заборгованості за період з 12.03.2017 по 01.02.2022 в сумі 512,48 доларів США, залишок заборгованості становить 71 399,68 доларів США, сума 3% річних - 10 663,67 доларів США.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості в сумі 6 557 грн 37 доларів США за період з 05.02.2019 по 23.02.2023 сторони не оскаржують, а тому в цій частині воно не є предметом апеляційного розгляду.

За змістом частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що із заявою про застосування позовної давності у справі відповідач ОСОБА_1 не звертався, висновок суду першої інстанції про обмеження стягнення заборгованості трьома роками, які передують зверненню до суду з цим позовом, - є помилковим.

З огляду на викладене, суд першої інстанції неправильно застосував висновки, викладені у наведених ним постановах Верховного Суду, не врахував, що відповідач не заявив про застосування позовної давності, а тому дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з підстав спливу позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ухвалив рішення, яке не відповідає закону, а тому у вказаній частині воно підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості в сумі 4 106,30 доларів США.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи положення ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 721, 50 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2024 року в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість в сумі 4 106, 30 доларів США та суму судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 721, 50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.05.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук