Справа № 125/1498/24
Провадження № 22-ц/801/782/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 рокуСправа № 125/1498/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Шемети Т. М., Панасюка О. С.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою її представником - адвокатом Бондаренко Вікторією Миколаївною, на рішення Барського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 06 вересня 2024 року у м. Бар суддею цього суду Хитруком В.М., дата складання повного тексту судового рішення не відома,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 до суду надійшла заява ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання її матері ОСОБА_3 разом із спадкодавцем (бабою заявника) ОСОБА_4 на час відкриття спадщини.

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_4 . Заявник зазначала, що на день смерті ОСОБА_4 з нею проживала ОСОБА_3 , а також сама заявник - ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 мати заявниці - ОСОБА_3 померла.

На день смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яку заявник має намір успадкувати, однак не може цього зробити через недоведеність факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що змусило її звернутися до суду із заявою в порядку окремого провадження.

06 вересня 2024 року рішенням Барського районного суду Вінницької області ухвалено вищевказану заяву задовольнити. Встановити факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

13 січня 2025 року ухвалою Барського районного суду Вінницької області постановлено виправити описку у вказаному рішенні шляхом викладення рішення у новій редакції. Резолютивну частину цього судового рішення викладено в такій редакції: «Встановити факт постійного спільного проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ».

Не погодившись із ухваленим рішенням, заінтересована особа у даній справі ОСОБА_2 , через свого представника - адвоката Бондаренко В.М., подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Бондаренко В.М. зазначає, що ОСОБА_2 не була обізнана про розгляд названої вище заяви про встановлення юридичного факту та була позбавлена можливості висловити свою позицію.

Скаржник вказує, що ОСОБА_2 була подана заява з приводу оформлення спадкового майна після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , але у видачі свідоцтва про спадщину було відмовлено, оскільки ОСОБА_2 не було доведено ступінь споріднення із померлою та у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. З метою захисту спадкових прав ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою до Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Барський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування та встановлення факту, що має юридичне значення, під час розгляду якої дізналась про існування рішення у даній справі від 06 вересня 2024 року. Таким чином, адвокат Бондаренко В.М. зауважує, що в даному випадку існує спір про право.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Разом з тим, 06.05.2025 року на адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Бондаренко В.М. надійшла заява про забезпечення позову у даній цивільній справі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно із п. 7 ч. 1 ст. 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, крім іншого, за клопотанням учасників справи вирішує питання щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 126 ЦПК України)

Враховуючи викладене, а також положення ст. 126 ЦПК України, оскільки вказана заява про забезпечення позову подана після призначення справи до розгляду, апеляційний суд, під час судового засідання, ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, залишив зазначене клопотання без розгляду.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, враховуючи наступне.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 є дитиною ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

ОСОБА_1 є дитиною ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 6)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 також померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 13).

З копії довідки Комаровецького старостинського округу Барської міської ради Вінницької області № 110 від 10.07.2024 року (яка не містить підпису та печатки) вбачається, що ОСОБА_1 проживала зі своєю бабою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня її смерті однією сім`єю, вели спільне господарство, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 709234 та копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 70922, виданих 06.03.2007 року, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,4293 га та земельної ділянки площею 1,4264 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 11-12).

Згідно із копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Мельника О.М. № 66/02-31 від 07.08.2024 року, ОСОБА_2 звернулась із заявою з приводу оформлення спадкового майна після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , але у видані свідоцтва про спадщину було відмовлено, оскільки ОСОБА_2 не було доведено ступінь споріднення із померлою та у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 52).

Крім того, із даних Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) встановлено, що у провадженні Барського районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Барський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування та встановлення факту, що має юридичне значення. 24.12.2024 року ухвалою Барського районного суду Вінницької області залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції встановив, що метою звернення заявника до суду, відповідно до ст. 318 ЦПК України, є встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, для оформлення спадщини.

З урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, зокрема довідки Комаровецького старостинського округу Барської міської ради Вінницької області № 110 від 10.07.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 проживала зі своєю бабою ОСОБА_4 до дня її смерті однією сім`єю за спільною адресою, а також, що даний факт має для заявника юридичне значення, суд вважав, що така заява підлягає задоволенню.

Крім того, суд зазначив, що вказаний юридичний факт підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог не заперечувала, повідомила, що на спадщину не претендує.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить із наступного.

Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (ст. 43 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), №38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Наприклад, Європейський суд з прав людини зазначив, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи. Тому на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та, у разі потреби, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (KHARCHENKO v. UKRAINE, №37666/13, § 6, 7, ЄСПЛ, від 03 жовтня 2019 року).

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

У рішеннях ЄСПЛ від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України», від 03 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» зазначено, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд даної справи судом першої інстанції був проведений в судовому засіданні.

При цьому, із протоколу судового засідання від 06.09.2024 року (а.с. 25-26) встановлено, що заінтересована особа ОСОБА_2 участі у ньому не брала. Крім того, в матеріалах справи взагалі відсутні докази повідомлення останньої про таке судове засідання та про вчинення судом дій задля повідомлення ОСОБА_2 про розгляд даної справи шляхом направлення ухвали про відкриття провадження.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції не було дотримано вимог щодо належного вручення заінтересованій особі ухвали про відкриття провадження у справі і призначення справи до розгляду.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що, розглянувши справу за відсутності відомостей про належне повідомлення заінтересованої особи про судове провадження, учасником якого вона є, за результатами якого ухвалено оскаржуване рішення, суд першої інстанції не забезпечив заінтересованій особі можливості викласти свою позицію щодо заяви і, таким чином колегія суддів дійшла висновку про наявність обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового.

Визначаючись стосовно заявлених вимог ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить із такого.

Частиною 7 ст. 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.

У порядку окремого провадження справа про встановлення фактів розглядається, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

При цьому, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина 4 статті 315 ЦПК України).

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.

Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Такі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 28.08.2024 року у справі № 607/3534/20.

У постанові Верховного Суду від 20.09.2021 року у справі № 638/3792/20 зазначено, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому необхідно надавати сутнісного, а не формального значення.

Так, в поданій заяві ОСОБА_1 просила встановити факт постійного проживання її матері ОСОБА_3 разом із спадкодавцем (бабою заявника) ОСОБА_4 на час відкриття спадщини з метою оформлення спадщини.

Водночас, як було встановлено під час апеляційного перегляду справи, ОСОБА_2 звернулась із заявою з приводу оформлення спадкового майна після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , але у видані свідоцтва про спадщину було відмовлено, оскільки ОСОБА_2 не було доведено ступінь споріднення із померлою та у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно

Також із ЄДРСР встановлено, що ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно (спадкове майно після смерті ОСОБА_4 ) у порядку спадкування та встановлення факту, що має юридичне значення, під час розгляду якої було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 .

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що подана заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання матері заявниці ОСОБА_3 разом із спадкодавцем (бабою заявника) ОСОБА_4 на час відкриття спадщини пов`язана зі вирішенням спору про право на спадкове майно ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_2 також претендує на таку спадщину.

Таким чином, вимоги заявника про встановлення юридичного факту у цій справі не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст.ст. 293, 315 ЦПК України, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Як було зазначено вище, відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Крім того, оскільки оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, постановлена цим же судом ухвала про внесення виправлень у це рішення від 13.01.2025 року, як невід`ємна частина такого рішення, втрачає юридичну силу.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Однак, у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2020 року у справі № 607/1219/18).

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником - адвокатом Бондаренко Вікторією Миколаївною, задовольнити частково.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 06 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини залишити без розгляду.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її ухвалення.

Касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. М. Шемета

О. С. Панасюк