ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/634/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/1817/24 Категорія: 310040000 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Івануса А.Д.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Новоселецька Оксана Анатоліївна;

відповідач: ОСОБА_2 ;

представник відповідача - адвокат Топоров Олексій Юрійович

треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради,

Орган опіки та піклування Черкаської міської ради

особа, що подала апеляційну скаргу: представник ОСОБА_1 адвокат Новоселецька Олена Анатоліївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Новоселецької Оксани Анатоліївни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що12.12.2015 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачкою. ІНФОРМАЦІЯ_1 , до реєстрації шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , про що видано свідоцтво про народження. Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2021 року шлюб між ними розірвано.

Спільне проживання та подружні стосунки сторони припинили ще до розірвання шлюбу, з осені 2020 року відповідач разом із сином переїхала проживати до своєї матері в м. Черкаси.

Після розлучення відповідачка почала зловживати спиртними напоями та у неї виникла алкогольна залежність, що негативно впливало на їх малолітню дитину. ОСОБА_1 влаштував відповідачку до реабілітаційного центру, а сам після початку повномасштабного вторгнення у березні 2022 року вступив на військову службу на захист країни. Після чого відповідач, залишила реабілітаційний центр та знову почала вести аморальний спосіб життя, випивати і вчиняти домашнє насильство по відношенню до дитини.

У жовтні 2023 року відповідачку відвідали працівники Черкаського міського центру соціальних служб, які склали акт оцінки потреб сім`ї і з`ясували, що мати дитини ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Також встановлено, що вона ніде не працює, має алкогольну залежність та в стані алкогольного сп`яніння вчиняє домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_4 та сина ОСОБА_3

07 жовтня 2023 року правоохоронними органами під час виїзду за місцем проживання родини за адресою АДРЕСА_1 було встановлено, що мати малолітнього, перебуваючи з явними ознаками вживання алкогольних напоїв, ображала сина, виражалась в його бік нецензурною лайкою. На ОСОБА_2 складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КпАП України та звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю, обмежившись усним зауваженням.

З 20 жовтня 2023 року по теперішній час малолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 від 27.10.2023 року за адресою АДРЕСА_2 , встановлено, що малолітній ОСОБА_3 забезпечений одягом відповідно до віку, необхідними речами особистої гігієни, ліжком для сну та відпочину, шафою для одягу та столом. Для ОСОБА_5 створені всі умови для проживання, розвитку та відпочинку. У будинку чисто, речі упорядковані, умови для проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам.

З жовтня 2023 року відповідачка припинила спілкування з сином, не цікавиться його здоров`ям не бере участі у його вихованні, не дбає про матеріальне забезпечення. Усім необхідним дитину забезпечує на даний час позивач.

14.11.2023 року відповідачка добровільно, без будь-якого примусу або впливу тяжких обставин, фізичного і морального насильства чи погроз, повністю розуміючи значення своїх дій, підписала заяву, згідно з якою вона не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав стосовно малолітнього сина, ОСОБА_3 , справжність підпису на заяві засвідчено приватним нотаріусом.

Мати дитини, сама та з власної волі більше не виявляє бажання виховувати сина, що свідчить про її свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Позивач вважає, що ухилення відповідачки від виховання, навчання та піклування про дитину, а також вчинення домашнього насильства, тобто жорстоке поводження з дитиною, є правовими підставами для позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, з урахуванням тієї обставини, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини, яка проживає разом з позивачем та повністю утримується саме ним, просив стягнути з відповідачки аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно.

В зв`язку з вищевикладеним просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З метою покращення умов виховання дитини та налагодження контакту з малолітнім ОСОБА_3 , зобов`язано ОСОБА_2 відвідувати психолога.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не встановлено обставин, які б підтверджували винну та свідому поведінку відповідача щодо ухилення від виховання малолітнього сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, у зв`язку з чим підстави для позбавлення батьківських прав відповідачки відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача адвокат Новоселецька О.А. подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішенняСоснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції у мотивувальній частині не зазначив, про всі фактичні обставини, які були встановлені судом і мають важливе значення для прийняття правильного рішення.

Зокрема, суд не надав мотивовану оцінку важливим письмовим доказам, а саме Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 19.10.2023 року, акту оцінки потреб сім`ї, висновку оцінки потреб сім`ї та висновку органу опіки та піклування, погодженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 24.07.2024 року.

Суд обмежився тим, що в рішенні зазначив лише про те, що згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 19.10.2023 року, «родина в якій проживає малолітній ОСОБА_3 потребує соціального супроводу». При цьому, суд не звернув увагу на те, що в цьому ж акті, міститься коментар спеціаліста: «від мами відчувався запах вживаного напередодні алкоголю, але мама ці факти заперечує». У пунктах четвертому та п`ятому розділу V «Інші факти, що свідчать про небезпеку для дитину» зазначено, що дитину виявлено за інформацією правоохоронних органів, на матір складено адмінпротокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Апелянт звертає увагу, що саме через вчинення матір`ю дитини домашнього насильства, а не в силу певних життєвих обставин, як зазначено в описовій частині рішення суду, ОСОБА_3 був переданий на виховання батьку, ОСОБА_1 . Дана обставина підтверджується Актом проведення оцінки рівня безпеки дитини № 61.

Неповнота з`ясування судом обставин полягає також в тому, що суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_3 повідомив суду, що він боїться повертатися до матері через ймовірність повторення домашнього насильства, що свідчить про низький ступінь довіри у дитини до матері, за період окремого проживання з жовтня 2023 року до теперішнього часу, між сином та матір`ю втрачено психоемоційний зв`язок.

Суд не взяв до уваги пояснення свідків, які є сусідами позивача по справі, та які повідомили суду, що матір неповнолітнього ОСОБА_5 за весь час проживання дитини у батька жодного разу його не відвідувала, виховує і утримує матеріально сина тільки батько. Також свідки звернули увагу на те, що коли ОСОБА_5 переїхав до батька, він був дуже замкнутий в собі, боязкий, не спілкувався з однолітками, а за короткий час проживання з батьком хлопчик змінився, став активний, веселий, самостійний, відвідує спортивні секції.

Суд першої інстанції послався на висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 24 липня 2024 року, проте в даному висновку не враховані всі обставини, які були виявлені та встановлені Черкаським міським центром соціальних служб при складанні акту та висновку про оцінки потреб сім`ї, а також не враховано думку дитини, яка підтвердила, що вихованням сином займається тільки батько.

Вважає, що висновок, згідно якого було визнано за недоцільне та передчасне позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6 , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Вказує, що малолітній син був переданий позивачу після виявлення домашнього насильства матері по відношенню до дитини у жовтні 2023 року, справа про позбавлення відповідачки батьківських прав перебуває на розгляді у суді з лютого 2024 року, однак за цей час вона не надала доказів зміни свого ставлення до сина та виконання своїх батьківських обов`язків.

Крім того, сама ж відповідачка, 14 листопада 2023 року добровільно, без будь якого примусу або впливу тяжких обставин, фізичного і морального насильства чи погроз, повністю розуміючи значення своїх дій, підписала заяву, згідно з якою вона не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав стосовно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Справжність підпису на заяві засвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського округу Алєксєєвою І.Ю.

Апелянт вважає, що в матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать що ОСОБА_2 у порушення вимог ст. 150 СК України свідомо не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, застосовувала до сина психологічне насильство, а тому наявні правові підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, спілкування з дитиною, побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Тому відповідачка має можливість виправити свою поведінку та ставлення до дитини і поновити свої батьківські права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи не встановлено обставин, які б підтверджували винну та свідому поведінку відповідача щодо ухилення від виховання малолітнього сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, у зв`язку з чим підстави для позбавлення батьківських прав відповідачки відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23.10.2013 року батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (а.с. 9, т. 1).

Заочним рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 02 листопада 2021 року шлюб між сторонами, який зареєстрований 12 грудня 2015 року у Бориспільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), актовий запис № 769, розірвано (а.с. 10. т.1).

З Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 19.10.2023 року вбачається, що родина в якій проживає малолітній ОСОБА_3 потребує соціального супроводу (а.с. 18-30, т. 1).

Листом від 23.10.2023 року служба у справах дітей Черкаської міської ради повідомила службу у справах дітей Бориспільскої міської ради про ймовірне вчинення домашнього насильства (а.с. 16, т. 1).

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2023 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України та звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю, обмежившись усним зауваженням (а.с 12, т. 1).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 від 27.10.2023 року комісією у складі головного спеціаліста відділу соціально-правової роботи, директором центру соціальної підтримки дітей та сім`ї служби у справах дітей та сім`ї Бориспілької міської ради на підставі листа служби у справах дітей Черкаської міської ради від 23.10.2023 року проведено перевірку умов проживання виховання та утримання малолітнього ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 та вказано, що для виховання, розвитку та проживання дитини створено умови: дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку та проживання (а.с. 11, т. 1).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що взаємне задоволення батьків і дітей від товариства одне одного становить фундаментальний елемент «сімейного життя». Інтереси дитини вимагають збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною, і це може завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (пункт 143 рішення Європейського Суду з прав людини від 14 березня 2017 року у справі «KB та інші проти Хорватії», заява № 36216/13). Розрив таких зв`язків означає відрізання дитини від її коріння, що можна зробити лише в дуже виняткових випадках, необхідно зробити все для збереження особистих стосунків і, якщо і коли це доречно, для «відбудови» сім`ї. У цьому контексті ЄСПЛ підкреслив, зокрема, зобов`язання держави вживати заходів для збереження зв`язку між батьками та дитиною, наскільки це можливо (пункт 48 рішення ЄСПЛ від 13 жовтня 2015 року у справі «СH проти Італії, заява № 52557/14).

Вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Підстави для позбавлення батьківських прав закріплені в статті 164 СК України є вичерпними, і жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач як підставу для позбавлення батьківських прав зазначив статтю 164 СК України, тобто ухилення відповідачкою від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та жорстоке поводження з дитиною.

Колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» (стаття 3 Конвенції ООН про права дитини).

Важливо, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Так, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер (постанову Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 756/6112/18).

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Як вбачається з матеріалів справи, докази, які надані позивачем, лише підтверджують характер та спосіб його участі у вихованні дитини, проте, не доводять факт злісного нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками щодо малолітнього сина, тобто що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нотаріально посвідчена заява відповідачки ОСОБА_2 від 14 листопада 2023 року про визнання позову не може слугувати підставою для задоволення позову, з огляду на те, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (ч. 3 ст. 155 СК України) та не відповідає інтересам дитини.

Апеляційним судом не було встановлено, що відповідачка не відповідає вимогам, необхідним для виховання дитина, або що вона становила загрозу для здоров`я та розвитку дитини, або що спілкування з матір`ю могло порушити відповідні права дитини.

За період відсутності матері, малолітній ОСОБА_3 міг дійсно встановити міцні родинні зв`язки зі своїм батьком, який дбав про нього та займався його вихованням. Однак у цих відносинах не було нічого, що могло б виправдати позбавлення дитини можливості відновити належний зв`язок зі своєю матір`ю. Втім цього недостатньо, щоб виправдати позбавлення матері будь-якого спілкування з дитиною і можливості такого спілкування в майбутньому. Таким чином, позбавлення матері батьківських прав не відповідає критерію пропорційності.

Надання матері можливості відновити контакт зі своїм сином, з урахуванням встановлених обставин, не позначиться негативно на благополуччі дитини, а сприятиме відновленню контактів між ними і відповідатиме найкращим інтересам дитини.

За таких обставин, з урахуванням інтересів дитини і того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, встановивши, що відсутні підстави для застосування частини першої статті 164 СК України, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідачки батьківських справ відносно неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради, погодженого рішенням від 24.07.2024 року, вбачається, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3 є недоцільним та передчасним.

Суд першої інстанції на виконання вимог статті 19 СК України надав оцінку висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради, погодженого рішенням від 24.07.2024 року, щодо розв`язання спору та дійшов обґрунтованого висновку про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 які підтвердили лише факт проживання дитини з батьком, позивачем у справі, жодних пояснень щодо неналежного виконання відповідачкою батьківських обов`язків не надали.

Верховний Суд в своїй практиці також звертав увагу на те, що хоча існують докази складних, неприязних стосунків між матір`ю та сином, однак враховуючи те, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому правові підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відсутні (див. постанову Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року і справі № 147/61/17).

Враховуючи інтереси дитини, колегія суддів вважає, що не позбавлення батьківських прав відповідачки буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і матері для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли мати виявила таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини.

Суд першої інстанції обґрунтовано керувався тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу за доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку. Достатні підстави для позбавлення батьківських прав суд не встановив.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини першої та другої статті 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

З урахуванням взаємовідносин матері із сином, особливостей їх спілкування, наявності конфлікту, бажання матері встановити контакт із дитиною, керуючись якнайкращими інтересами дитини, суд першої інстанції вважав за необхідне попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та з метою покращення умов виховання та налагодження контакту з малолітнім ОСОБА_3 зобов`язавши відповідачку відвідувати психолога.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України забезпечив повний та всебічний розгляд справи, дійшовши обґрунтованого висновку про відмову в позові.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та їм надана відповідна правова оцінка, з якою погоджується апеляційний суд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Новоселецької О.А. слід залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2025 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Новоселецької Оксани Анатоліївни - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 травня 2025 року.

Судді