КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2840/23
Провадження № 4-с/488/10/25
УХВАЛА

Іменем України

30.04.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді Чернявської Я.А.

при секретарі судового засідання Авдєєвій К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Світлани Крецу, боржник: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 р. ОСОБА_1 звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва з заявою (скаргою) на дії головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Світлани Крецу, боржник: ОСОБА_2 , в якій скаржник просив суд визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Світлани Крецу від 25.02.2025 про закінчення виконавчого провадження по № 76898179. Відновити виконавче провадження № 76898179.

В обґрунтування скарги зазначив, що ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 12.06.2024 зобов`язано ОСОБА_2 , на час розгляду справи судом до моменту набрання рішенням у цивільній справі № 488/2840/23 законної сили, надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ті дні, коли ОСОБА_4 не перебуває з ОСОБА_1 , шляхом відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків «Vіbеr», «WhatsApp», «Теlegram», «FaceTime» з 17 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, або, у випадку відсутності електроенергії у цей час та у тій місцевості, де перебуває ОСОБА_4 , відразу після її ввімкнення (протягом не менше однієї години).

Постановою головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Світлани Крецу від 23.01.2025 відкрито виконавче провадження.

Постановою головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Світлани Крецу від 25.02.2025 виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вважав постанову про закінчення виконавчого провадження незаконної зазначаючи, що у резолютивній частині ухвали суду від 12.06.2024 р. зазначено, що відповідні зобов`язання ОСОБА_2 діють на час розгляду справи судом до моменту набрання рішення по означеній цивільній справі № 488/2840/23 законної сили.

Вказав, що державний виконавець вважала, що до його обов`язків входить невиконання рішення, а лише зачитування його резолютивної частини. Остання жодного разу не перевіряв виконання рішення.

Рішенням суду зобов`язано ОСОБА_2 чинити певні дії та не чинити інші до набрання законної сили відповідним рішенням суду. Проте, на даний час рішення по суті не винесено, а отже є діючим і рішення про забезпечення позову, обов`язок примусового виконання якого покладено саме на державного виконавця.

Посилаючись на вказане, просив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця від 25.02.2025 р. про закінчення виконавчого провадження № 76898179 та відновити вказане виконавче провадження.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Від боржника, ОСОБА_2 , до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Повідомила, що нею виконувалась і до тепер виконується ухвала Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.06.2024 р. у повному обсязі та добровільно.

Представник особи, чиї дії оскаржуються, надіслав на адресу суд повідомлення, в якому просив розглянути скаргу у відсутності представника Відділу, просив відмовити у задоволенні вимог, вважав, що під час виконання рішення суду діяв у межах ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема ч. 4 ст. 63 Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, повно і всебічно вивчивши надані сторонами докази, судом встановлене наступне.

Положеннями статті 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутись до суду із скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, якщо вони вважають, що таким рішенням, дією або бездіяльністю порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 76898179 з примусового виконання ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва № 488/2840/23 від 12.06.2024 р.

На підставі вказаної ухвали суду головним державним виконавцем названого відділу Крецу С.В. 23.01.20255 р. було відкрито виконавче провадження про зобов`язання ОСОБА_2 на час розгляду справи судом до моменту набрання рішення по означеній цивільній справі №488/2840/23 законної сили, надавати можливість безперешкодного спілкування ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ті дні, коли ОСОБА_4 не перебуває з ОСОБА_1 шляхом відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків з 17.00 до 18.00 хвилин, або у випадку відсутності електроенергії у цей час та у тій місцевості, де перебуває ОСОБА_4 , відразу після її ввімкнення ( протягом не менше однієї години).

25.02.2025 р. державним виконавцем Крецу С.В. був складений Акт, в якому доведено до відома ОСОБА_2 зміст ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.06.2024 р. щодо необхідності надання можливості безперешкодного спілкування ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 у ті дні, коли ОСОБА_4 не перебуває з ОСОБА_1 шляхом відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків з 17.00 до 18.00 хвилин, або у випадку відсутності електроенергії у цей час та у тій місцевості, де перебуває ОСОБА_4 , відразу після її ввімкнення ( протягом не менше однієї години).

У той же день державним виконавцем Крецу С.В. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 76898179 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення.

Аналізуючи вказані обставини та наявні у матеріалах справи докази, суд доходить таких висновків.

Згідно з ст.ст. 55,129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частиною 1статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 63 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Зокрема, ч.ч 1, 2 названої статті передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження» перебачено, порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною. Зокрема, виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Частиною ч. 4 ст. 63 та 5 ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження» дійсно передбачено, що Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. У разі виконання рішення боржником про встановлення побачення з дитиною та рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Проте, ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва, виданою 12.06.2024 р. про зобов`язання ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування з дитиною у ті дні, коли ОСОБА_4 , 2020 р.н.. не перебуває з ОСОБА_1 шляхом відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків у певний період часу до набрання законної сили рішенням суду по справі № 488/2840/23. Проте, на сьогодні остаточне рішення за результатами розгляду цивільної справи № 488/2840/23 не ухвалено та, відповідно, законної сили не набрало, а отже заходи забезпечення, встановлені ухвалою суду від 12.06.2024 р. продовжують свою дію.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 цього ж Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, розпоряджень, внесення подання, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Забезпечення виконання судового рішення є обов`язком держави, яка повинна забезпечувати ефективні системи виконання судових рішень, а також функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалено обов`язкове судове рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили (рішення Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції» від 19 березня1997 року, «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року).

У справі «Вишняков проти України» (рішення від 24 липня 2018 року) ЄСПЛ зазначено, що відсутність механізмів добровільного виконання суттєво зменшила можливості співпраці з тим із батьків, хто чинить перешкоди. Хоча слід визнати, що перевага завжди надається добровільному виконанню. Суд зазначає, що незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити у відповідних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів. Однак жодні примусові заходи також не були застосовані. Державний виконавець мав право накладати штрафи та вносити подання про притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку з невиконанням рішення суду, але з невідомих причин не скористався цими повноваженнями. Однак жодні примусові заходи також не були застосовані. Державний виконавець мав право накладати штрафи та вносити подання про притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку з невиконанням рішення суду, але з невідомих причин не скористався цими повноваженнями.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, які мають бути належним чином враховані, не обов`язково є достатніми для подолання інтересів батьків, особливо в тому, щоб мати постійний контакт з дитиною. Зокрема, право дитини висловлювати свої власні погляди не повинно тлумачитися як надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються, а також проведення експертизи для визначення їх найкращих інтересів. Такі інтереси зазвичай передбачають, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може шкодити його здоров`ю та розвитку (рішення у справі «А.В. проти Словенії» від 09 квітня 2019 року).

Захист прав дитини гарантовано статтями 3, 12, 16 Конвенції ООН Про права дитини 1989 року.

Отже, будь-який сімейний спір стосовно дитини дійсно має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Враховуючи те, що державний виконавець не вчинив всіх, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо виконання ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.06.2024 р. про зобов`язання ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування з малолітньою донькою ОСОБА_3 , 2020 р.н., у ті дні, коли ОСОБА_4 не перебуває з ОСОБА_1 шляхом відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків з 17.00 до 18.00 хвилин, або у випадку відсутності електроенергії у цей час та у тій місцевості, де перебуває ОСОБА_4 , відразу після її ввімкнення ( протягом не менше однієї години), на час розгляду справи судом до моменту набрання рішенням по цивільній справі № 488/2840/23 законної сили, постанова про закінчення виконавчого провадження від 25.02.2025 р. винесена головним державним виконавцем Крецу С.В. передчасно та підлягає скасуванню.

Скасування постанови головного державного виконавця Крецу С.В. від 25.02.2025 р. про закінчення виконавчого провадження № 76898179 буде достатнім для відновлення порушеного права стягувача та відновлення таким чином названого виконавчого провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 129-1 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 18, 447, 450-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Світлани Крецу, боржник: ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Світлани Крецу від 25.02.2025 про закінчення виконавчого провадження № 76898179.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, зазначений строк обчислюється з дня вручення їй відповідної ухвали суду.

Суддя: Я.А. Чернявська