КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/318/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Київ

Справа № 361/2640/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Радзівіл А.Г.,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго Україна» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У квітні 2023 року позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 13 939,44 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 2 684 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10 січня 2017 року, відповідно до Закону України «Про страхування», між ПрАТ «СК «Уніка» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб марки «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

21 серпня 2019 року в с. Проліски Бориспільського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 , та марки «Рено», реєстраційний номер. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Унаслідок цієї ДТП пошкоджено транспортний засіб марки «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що був застрахований ПрАТ «СК «Уніка» за договором добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0002535, а його власнику завдано майнової шкоди.

Згідно з постановою Бориспільського міськрайонного суду від 28 серпня 2019 року (справа № 359/7973/19) дорожньо-транспортна пригода сталася через порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України.

На підставі заяви потерпілої особи, наданих нею документів, договору добровільного страхування транспортного засобу та на підставі вимог Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «Уніка» склало страховий акт № 00314479/1 та визначило розмір страхового відшкодування в сумі 50 299,18 грн. (ПД № 109547). Розрахунок страхового відшкодування: 51 996,77 грн (вартість відновлювального ремонту) - 1 767,59 грн (франшиза).

З огляду на зазначене, до ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право вимоги на отримання від винної особи компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля марки «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21 серпня 2019 року з вини відповідача.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб унаслідок експлуатації транспортного засобу «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в АТ «СК «ІНГО Україна» згідно полісу АО 000455360. Ліміт відповідальності за майнову шкоду становить - 100 000 грн., франшиза - 1000 грн.

АТ «СК «ІНГО Україна» здійснило виплату страхового відшкодування в добровільному порядку в розмірі 36 289,74 грн (ПД № 16051).

Отже, різниця між фактичним розміром шкоди, здійсненим позивачем (50 229,18 грн), і страховим відшкодуванням, здійсненим страховиком відповідача (36 289,74 грн), становить 13 939,44 грн, яка підлягає стягненню безпосередньо з винної у ДТП особи - ОСОБА_1 .

Ураховуючи викладене, ПрАТ «СК «Уніка» просило суд стягнути з відповідача на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди і виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 13 939,44 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2023 року позов ПрАТ «СК «Уніка» задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 13 939,44 грн та судовий збір в розмірі 2684 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Зазначає, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції необґрунтовано покладає обов`язок виплати страхового відшкодування не на третю особу, як страхову компанію відповідача, а на самого відповідача. Проте, відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Оскільки автомобіль, яким керував відповідач при ДТП, застрахований третьою особою, то на відповідача не має бути покладено обов`язок щодо сплати страхового відшкодування.

Суд першої інстанції порушив норми статті 376 ЦПК України, а саме: неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права. Нормою статті 1194 ЦК України передбачено, що різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) має сплатити винна особа у ДТП потерпілій особі, при поданні відповідного позову, а не винна особа страховику потерпілої особи.

Позивач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до статті 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, врахував норми статті 1194 ЦК України, згідно з якою особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), та дійшов висновку про те, що різниця між виплаченим позивачем страховим відшкодуванням, що становить суму 13 939,44 грн., підлягає стягненню з винної особи - ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується з указаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10 січня 2017 року відповідно до Закону України «Про страхування», між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «Порше Лізинг Україна» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб марки «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

21 серпня 2019 року в с. Проліски Бориспільського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 , та марки «Рено», реєстраційний номер. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок цієї ДТП пошкоджено транспортний засіб марки «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що був застрахований ПрАТ «СК «Уніка» за договором добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0002535, а його власнику завдано майнової шкоди.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду від 28 серпня 2019 року (справа № 359/7973/19) ОСОБА_1 визнано винним в скоєні правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Зазначеною постановою суду встановлено, що 21 серпня 2019 о 12 год. 55 хв. у с. Проліски Бориспільського району Київської області по вул. Броварська, 2 (під`їзд до а/д МО3), водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Skoda Fabia» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , який зупинився попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень із матеріальними збитками. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив пункти 12.1, 13.1 ПДР України, відповідальність за що передбачена статтею 124 КпАП України.

На підставі заяви ОСОБА_2 , наданих ним документів, договору добровільного страхування транспортного засобу та на підставі вимог Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «Уніка» склало страховий акт № 00314479/1 та визначило розмір страхового відшкодування в сумі 50 299,18 грн (ПД № 109547). Розрахунок страхового відшкодування: 51 996,77 грн (вартість відновлювального ремонту) - 1 767,59 грн (франшиза).

Відповідно до платіжного доручення № 109547 від 20 вересня 2019 року ПрАТ СК «Уніка» перерахувало суму відшкодування в розмірі 50 229 грн. 18 коп. для здійснення відновлювального ремонту автомобіля на рахунок СТО - ТОВ «Автоцентр Прага Авто на Кільцевій».

Таким чином, до ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право вимоги на отримання від винної особи компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля марки «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21 серпня 2019 року з вини відповідача.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в АТ «СК «ІНГО Україна» згідно полісу АО 000455360. Ліміт відповідальності за майнову шкоду становить - 100 000 грн, франшиза - 1000 грн.

АТ «СК «ІНГО Україна» здійснило виплату страхового відшкодування в добровільному порядку в розмірі 36 289,74 грн (ПД № 16051). Різниця між фактичним розміром шкоди, здійсненим позивачем (50 229,18 грн), і страховим відшкодуванням, здійсненим страховиком відповідача (36 289,74 грн), становить 13 939,44 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 979 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

На час дії договору страхування, укладеного між сторонами у справі, діяв Закон України «Про страхування» від 07.03.1996 року, який втратив чинність на підставі Закону України № 1909-ІХ від 18.11.2021 року з 01.01.2024 року. Однак, в силу положень ст. 5 ЦК України, саме вказаний Закон підлягає до застосування при вирішенні спірних правовідносин судом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника.

Положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц у пп. 41-44 зазначила: «Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні».

Верховний Суд України у постанові від 25.12.2013 року у справі № 6-112цс13 сформулював висновок, що у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України).

Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача.

Таким чином, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до ПрАТ «СК «Уніка» після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд першої інстанції встановив, що, звертаючись до суду з цим позовом, ПрАТ «СК «Уніка» посилалось на те, що воно, як страховик потерпілої у ДТП 21 серпня 2019 року особи - ТОВ «Порше Лізинг Україна» (власник пошкодженого автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_3 ) виплатило на ремонт вказаного автомобіля за договором добровільного страхування страхове відшкодування в сумі 50 229,18 грн.

Оскільки ПрАТ «СК «ІНГО Україна», в якому застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , сплатило на користь ПрАТ «СК «Уніка» суму страхового відшкодування - 36 289,74 грн, якої не достатньо для повного відшкодування, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що різниця між виплаченим позивачем потерпілому страховим відшкодуванням та сумою, що була відшкодована страховою компанією, якою застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , становить суму 13 939,44 грн та підлягає стягненню з винної особи - ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) винна особа у ДТП може сплатити потерпілій особі лише при поданні відповідного позову, а не винна особа страховику потерпілої особи, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до ПрАТ «СК «Уніка» після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду.

Враховуючи викладене, вимога ПрАТ «СК «Уніка» до відповідача, як завдавача шкоди, не є регресною, а правовідносини, що виникли між сторонами у зв`язку з виплатою страховиком на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації, тобто переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Отже, правила ст. 29 Закону №1961-IV покладають на страховика обов`язок у разі пошкодження транспортного засобу відшкодувати потерпілому не всі витрати, а лише витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у встановленому законом порядку.

Системний аналіз ст. ст. 22, 1166, 1192, 1194 ЦК України та ст. ст.22, 28, 29, 36 Закону № 1961 - IV дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14.04.2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові № 645/3746/16 від 07.02.2019 року Верховний Суд зазначив, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові ( без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.

Відповідальність відповідача застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відшкодування за яким має особливості, встановлені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила ст. 29 Закону №1961-IV покладають на страховика обов`язок у разі пошкодження транспортного засобу відшкодувати потерпілому не всі витрати, а лише витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у встановленому законом порядку.

Тобто, даний Закон встановлює законодавчі обмеження щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме, розмір страхової виплати визначається з урахуванням зносу автомобіля, що, у свою чергу, згідно ст.1194 ЦК України, покладає на винуватця обов`язок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у разі її недостатності.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги відповідача щодо необхідності виплати страхового відшкодування у повному обсязі ПрАТ «Страхова компанія «Інго Україна» з тих підстав, що розмір збитків не перевищує ліміту відповідальності страховика, колегія суддів вважає безпідставними, адже правила ст. 29 Закону №1961-IV покладають на страховика обов`язок у разі пошкодження транспортного засобу відшкодувати потерпілому не всі витрати, а лише витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що ПрАТ «СК «Інго Україна» сплатило на користь ПрАТ «СК «Уніка» суму страхового відшкодування в розмірі 36 289,74 грн, якої не вистачає для повного відшкодування завданих збитків ( 50 299 грн. 18 коп.), то різниця між виплаченим позивачем потерпілому страховим відшкодуванням у розмірі заподіяних збитків та сумою, що була відшкодована позивачу страховиком відповідача - ПрАТ «СК «Інго Україна», - 13 939,44 грн підлягає стягненню відповідача ОСОБА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив правову природу права вимоги позивача, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Висновок суду першої інстанції узгоджується зі сформульованим Верховним Судом висновком у постановах від 05 жовтня 2023 року у справі № 606/2231/20, від 02 жовтня 2024 року у справі № 175/4710//16-ц.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом, і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.