Провадження № 2/686/182/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Бескровного М.О., представника відповідача ДБР Коваленка Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди та втраченого заробітку, завданих внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

20.05.2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди та втраченого заробітку посилаючись на те, що зазначена шкода заподіяна внаслідок незаконного затримання, багаторічного знаходження під постійним наглядом та тиском правоохоронних органів, незаконного обрання запобіжного заходу, протиправне кримінальне переслідування від дня затримання 11.04.2011 року до дня винесення постанови про закриття кримінального провадження 14.09.2023 року.

Крім цього позивач вважає, що його незаконно звільнено зі служби та отримано відмову у поновленні тому посить суд стягнути з Державного бюджету України на свою користь на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду 5 млн. грн., та втрачений заробіток внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду з врахуваням 3% річних та індексу інфляції у розмірі 557 367,98 грн.

В судове засідання представник позивача з`явився, підтримав позовні вимоги, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

Представник відповідача спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, у судовому засіданні заперечив проти позовнитх вимог, посилаючись на аргументи викладені у відзиві на позов.

Представник відповідача Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі у судовому засіданні заперечив проти позовнитх вимог, посилаючись на мотиви викладені у відзиві на позов.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в матеріалах справи міститься відзив на позов, у якому заперечуються позовні вимоги.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23.05.2024 року відкрито провадження, справу призначено у підготовче засідання у загальному проваджені.

18.06.2024 року до суду від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі надійшов відзив на позов у якому заперечуються позовні вимоги посилаючись на необгрунтованість позовних вимог.

25.06.2024 року до суду від спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшов відзив на позов у якому заперечуються позовні вимоги посилаючись на необгрунтованість позовних вимог.

Ухвалою суду 22.01.2025 року в задоволені клопотання представника позивача про призначення судово-психологічної експертизи відмовлено, закінчено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 20.02.2025 року.

29.04.2025 року ухвалено рішення по справі.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Встановлено, що ОСОБА_2 , проходив військову службу на посаді офіцера відділення протидії нелегальній міграції оперативно-розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11 квітня 2011 року старшим слідчим військової прокуратури Військово-Морських Сил України Рудь Ю.С. відносно нього порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

Того ж дня, 11 квітня 2011 року було незаконно затримано старшим слідчим військової прокуратури ВМС України Рудь Ю.С. по підозрі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України та працівниками пра воохоронних органів було незаконно проведено особистий обшук та було поміщено на гауптвахту ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14 квітня 2011 року постановою Залізничного районного суду м. Сімферополя позивачу було обрано запобіжний захід у вигляду тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 з подальшим переводом в Сімферопольський слідчий ізолятор №15, яка була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Автономної республіки Крим від 28 квітня 2011 року.

20 квітня 2011 року було пред`явлено обвинувачення по кримінальній справі за ч. 2 ст. 368 та ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 368 КК України.

Надалі постановою Залізничного районного суду м. Сімферополя від 14.07.2011 позивача переведено з гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 до Сімферопольського слідчого ізолятору АРК. Тобто під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував з 11.04.2011 до 19.07.2011.

Постановою начальника відділу військової прокуратури ВМС України Поліванова С.Н. від 3 квітня 2012 року було змінено пред`явлене обвинувачення на ч. 3 ст. 368 КК України.

Вироком Залізничного районного суду м. Сімферополя від 23.04.2012 року мене було засуджено за ч. 3 ст. 368 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням військового звання «капітан». Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишено, тримання під вартою.

Ухвалою апеляційного суду Автономної республіки Крим від 5 липня 2012 року вирок суду першої інстанції було змінено та дії було перекваліфіковано з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року 3 місяців позбавлення волі. Запобіжний захід залишено попередній - у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №293-ос від 02.08.2012 позивача звільнено з військової служби у запас, за п. «є» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади) з 11 квітня 2011 року.

Згідно Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №361-ос від 03.08.2012 позивача на підставі вищевказаного наказу було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, без права носіння військової форми одягу, з 11 квітня 2011 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 квітня 2013 року ухвалу апеляційного суду Автономної республіки Крим від 5 липня 2012 року було скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Автономної республіки Крим від 11 червня 2013 року вирок Залізничного районного суду м. Сімферополя від 23.04.2012 року було скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі. Запобіжний захід було обрано у вигляді підписки про невиїзд. Позивач незаконно утримувався під вартою на з 11.04.2011 до 11.06.2013 року.

Постановою державного обвинувача від 5 лютого 2014 року змінено пред`явлене обвинувачення на ч. 1 ст. 190 КК України.

Вироком Залізничного районного суду м. Сімферополя від 17.03.2014 позивача визнано винним у скоєнні злочину, передбаче ного ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років 6 місяців обмеження волі. В порядку ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення було зараховано у строк відбуття покарання та звільнено від призначеного покарання. Запобіжний захід підписка про невиїзд було скасовано. Позивач вважає, що відносно нього було незаконно обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з 11.06.2013 до 17.03.2014.

29.04.2014 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було визначено підсудність за Апеляційним судом Хмельницької області.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 23 січня 2020 року вирок Залізничного районного суду м. Сімферополя від 17.03.2014 року було скасовано, а матеріали кримінальної справи направлено Генеральному прокурору для організації проведення досудового розслідування.

Для організації проведення досудового розслідування матеріали кримінальної справи було направлено до Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, де 19.02.2020 року до ЄРДР за №0000320 були внесені відомості про вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Постановою слідчого другого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі Шудрика О.М. від 18.06.2022 кримінальне провадження №0000320, відомості щодо якого внесені до ЄРДР 19.02.2020, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто встановлено відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

В подальшому вказану постанову слідчого було скасовано процесуальним прокурором.

Згодом постановою слідчого другого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі Шудрика О.М. від 14.09.2023 кримінальне провадження №0000320, відомості щодо якого внесені до ЄРДР 19.02.2020 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто встановлено відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Після винесення 18.06.2022 слідчим другого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі Шудриком О.М. постанови про закриття кримінального провадження №0000320 позивач 3 серпня 2022 року звернувся до голови Державної прикордонної служби України з проханням у відповідності до вказаних нормативних актів поновити позивача на військовій службі у Державній прикордонній службі України та виплатити недоотримане грошове та інше забезпечення. Адміністрацією Державної прикордонної служби України у задоволені вимог позивача щодо поновлення на посаді та виплату недоотриманого грошового утримання було відмовлено, що вбачається із відповіді на звернення позивача від 05.09.2022 року.

Відповідно до відповіді адміністрації Державної прикордонної служби України на адвокатський запит від 25.04.2024 середньоденний розмір грошового забезпечення для виплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 100,91 грн.

4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав

Враховуючи те, що кримінальне провадження відносно позивача закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, суд вважає, що ОСОБА_2 має право на відшкодування шкоди в силу положень пункту 2 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року визначено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 8000 грн. Розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеного в абзаці дев`ятому статті 7 цього Закону. Абз.9 ст..7 визначає 1600 грн. тому розмір складає 240000 грн. із розрахунку одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством (1600 грн. х 150 місяців).

При визначенні розміру відшкодування необхідно виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи судом першої інстанції, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», не передбачено. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, виходять із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Як свідчить тлумачення статей 23, 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебуванням позивача під слідством, що призвело до порушення нормальних життєвих зав`язків, інших негативних наслідків морального характеру, конкретних обставин цієї справи, з огляду на засади розумності та справедливості.

Зазначене призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, а тому з урахуванням засад розумності та справедливості, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі 300000 грн., яка визначена з урахуванням всіх обставин справи.

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21) вказано, що:«положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Згідно з пунктом 8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року, розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, неодержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100) та від 05 травня 1995 року № 348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100» (підпункт 1 пункту 9 Положення).

Відповідно до положень пункту 2 частини ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зважаючи на викладене, враховуючи середньоденне грошове забезпечення позивача у розмірі 100,91 грн., суд вважає, що заробіток, який останній втратив внаслідок незаконних дій, враховуючи середньоденне грошове забезпечення у розмірі 100,91 грн. становить: за квітень 2011 року 2018,2 грн., за травень 2011 року 3128,21 грн., за червень 2011 року 3027,3 грн., за липень 2011 року - 3128,21 грн., за серпень 2011 року - 3128,21 грн., за вересень 2011 року - 3027,3 грн., за жовтень 2011 року - 3128,21 грн., за листопад 2011 року - 3027,3 грн., за грудень 2011 року - 3128,21 грн., за січень 2012 року - 3128,21 грн., за лютий 2012 року 2926,39 грн., за березень 2012 - 3128,21 грн., за квітень 2012 року 3027,3 грн., за травень 2012 року 3128,21 грн., за червень 2012 року 3027,3 грн., за липень 2012 року - 3128,21 грн., за серпень 2012 року - 3128,21 грн., за вересень 2012 року - 3027,3 грн., за жовтень 2012 року - 3128,21 грн., за листопад 2012 року - 3027,3 грн., за грудень 2012 року - 3128,21 грн., за січень 2013 року - 3128,21 грн., за лютий 2013 року 2825,48 грн., за березень 2013 - 3128,21 грн., за квітень 2013 року 3027,3 грн., за травень 2013 року 3128,21 грн., за червень 2013 року 3027,3 грн., за липень 2013 року - 3128,21 грн., за серпень 2013 року - 3128,21 грн., за вересень 2013 року - 3027,3 грн., за жовтень 2013 року - 3128,21 грн., за листопад 2013 року - 3027,3 грн., за грудень 2013 року - 3128,21 грн., за січень 2014 року - 3128,21 грн., за лютий 2014 року 2825,48 грн., за березень 2014 - 3128,21 грн., за квітень 2014 року 3027,3 грн., за травень 2014 року 3128,21 грн., за червень 2014 року 3027,3 грн., за липень 2014 року - 3128,21 грн., за серпень 2014 року - 3128,21 грн., за вересень 2014 року - 3027,3 грн., за жовтень 2014 року - 3128,21 грн., за листопад 2014 року - 3027,3 грн., за грудень 2014 року - 3128,21 грн., за січень 2015 року - 3128,21 грн., за лютий 2015 року 2825,48 грн., за березень 2015 - 3128,21 грн., за квітень 2015 року 3027,3 грн., за травень 2015 року 3128,21 грн., за червень 2015 року 3027,3 грн., за липень 2015 року - 3128,21 грн., за серпень 2015 року - 3128,21 грн., за вересень 2015 року - 3027,3 грн., за жовтень 2015 року - 3128,21 грн., за листопад 2015 року - 3027,3 грн., за грудень 2015 року - 3128,21 грн., за січень 2016 року - 3128,21 грн., за лютий 2016 року 2926,39 грн., за березень 2016 - 3128,21 грн., за квітень 2016 року 3027,3 грн., за травень 2016 року 3128,21 грн., за червень 2016 року 3027,3 грн., за липень 2016 року - 3128,21 грн., за серпень 2016 року - 3128,21 грн., за вересень 2016 року - 3027,3 грн., за жовтень 2016 року - 3128,21 грн., за листопад 2016 року - 3027,3 грн., за грудень 2016 року - 3128,21 грн., за січень 2017 року - 3128,21 грн., за лютий 2017 року 2825,48 грн., за березень 2017 - 3128,21 грн., за квітень 2017 року 3027,3 грн., за травень 2017 року 3128,21 грн., за червень 2017 року 3027,3 грн., за липень 2017 року - 3128,21 грн., за серпень 2017 року - 3128,21 грн., за вересень 2017 року - 3027,3 грн., за жовтень 2017 року - 3128,21 грн., за листопад 2017 року - 3027,3 грн., за грудень 2017 року - 3128,21 грн., за січень 2018 року - 3128,21 грн., за лютий 2018 року 2825,48 грн., за березень 2018 - 3128,21 грн., за квітень 2018 року 3027,3 грн., за травень 2018 року 3128,21 грн., за червень 2018 року 3027,3 грн., за липень 2018 року - 3128,21 грн., за серпень 2018 року - 3128,21 грн., за вересень 2018 року - 3027,3 грн., за жовтень 2018 року - 3128,21 грн., за листопад 2018 року - 3027,3 грн., за грудень 2018 року - 3128,21 грн., за січень 2019 року - 3128,21 грн., за лютий 2019 року 2825,48 грн., за березень 2019 року - 3128,21 грн., за квітень 2019 року 3027,3 грн., за травень 2019 року 3128,21 грн., за червень 2019 року 3027,3 грн., за липень 2019 року - 3128,21 грн., за серпень 2019 року - 3128,21 грн., за вересень 2019 року - 3027,3 грн., за жовтень 2019 року - 3128,21 грн., за листопад 2019 року - 3027,3 грн., за грудень 2019 року - 3128,21 грн., за січень 2020 року - 3128,21 грн., за лютий 2020 року 2926,39 грн., за березень 2020 року - 3128,21 грн., за квітень 2020 року 3027,3 грн., за травень 2020 року 3128,21 грн., за червень 2020 року 3027,3 грн., за липень 2020 року - 3128,21 грн., за серпень 2020 року - 3128,21 грн., за вересень 2020 року - 3027,3 грн., за жовтень 2020 року - 3128,21 грн., за листопад 2020 року - 3027,3 грн., за грудень 2020 року - 3128,21 грн., за січень 2021 року - 3128,21 грн., за лютий 2021 року 2825,48 грн., за березень 2021 року - 3128,21 грн., за квітень 2021 року 3027,3 грн., за травень 2021 року 3128,21 грн., за червень 2021 року 3027,3 грн., за липень 2021 року - 3128,21 грн., за серпень 2021 року - 3128,21 грн., за вересень 2021 року - 3027,3 грн., за жовтень 2021 року - 3128,21 грн., за листопад 2021 року - 3027,3 грн., за грудень 2021 року - 3128,21 грн., за січень 2022 року - 3128,21 грн., за лютий 2022 року 2825,48 грн., за березень 2022 - 3128,21 грн., за квітень 2022 року 3027,3 грн., за травень 2022 року 3128,21 грн., за червень 2022 року 3027,3 грн., за липень 2022 року - 3128,21 грн., за серпень 2022 року - 3128,21 грн., за 5 днів вересня 2022 року (станом на день відмови адміністрацією Державної прикордонної служби України у виплаті грошового та іншого утримання)- 504,55 грн. за період з 11.04.2011 по 05.09.2022 року та є правильним на думку суду, та відповідає обставинам по справі. Тому суд приходить до висновку, що втрачений позивачем заробіток , які підлягають до стягнення з державного бюджету, становлять 420 391,06 грн. тому позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Суд вважає, що помилковим є твердження позивача, що з 05.09.2022, тобто з того моменту коли державі в особі Державної прикордонної служби України стало відомо про існування у неї невиконаного грошового зобов`язання перед позивачем, з`явилися правові підстави для стягнення на його користь майнової шкоди з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми в порядку ст..625 ЦК України.

Так, як враховуючи практику Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-43цс14 ВСУ зробив правове укладення, згідно з яким встановлена частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання (стягнення 3 % річних і індексу інфляції) не застосовується до трудових стосунків, які виникли у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні працівника і несвоєчасною виплатою зарплати, оскільки такі стосунки врегульовані нормами трудового права.

Тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають до задовлення.

5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

За змістом статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, тощо.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Згідно статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, а також моральна шкода.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких зазнала потерпіла особа.

У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доказами, що підтверджують розмір моральної шкоди можуть слугувати дані, що підтверджує дійсність моральних страждань, їх тяжкість та зміну звичного способу життя потерпілого.

Згідно з пунктом 8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року, розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, неодержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100) та від 05 травня 1995 року № 348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100» (підпункт 1 пункту 9 Положення).

Відповідно до положень пункту 2 частини ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

6. Судові витрати

Судові витрати не підлягають до стягнення з відповідача так, як позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 10, 12, 13, 17, 18, 81, 141, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259, ч. 6, 8 ст. 259, ст. ст. 263 267, ч. 6, 7 ст. 268, ч. 1, 2 ст. 273, ч. 1 ст. 352, ст. 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди та втраченого заробітку, завданих внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , що зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 300000 (триста тисяч) грн. моральної шкоди; втраченого заробітку у розмірі 420391 (чотириста двадцять тисяч триста дев`яносто одна) грн. 06 (шість) коп., всього стягнути 720391 (сімсот двадцять тисяч триста дев`яносто одна) грн. 06 (шість) коп.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.05.2025 року.

Суддя Сергій Стефанишин