Справа № 128/1356/22
Провадження № 22-ц/801/900/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 рокуСправа № 128/1356/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., представника ОСОБА_1 адвоката Оверковського К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Оверковського Костянтина Володимировича на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Флексіс», Акціонерного товариства «БМ-2018» про захист прав споживача та визнання відступлення права вимоги недійсним,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК Флексіс», АТ «БМ-2018» про захист прав споживача та визнання відступлення права вимоги недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.06.2008 між ним та ТОВ «БМ Банк» був укладений кредитний договір №1/75/100608, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику суму кредиту в розмірі 250 000,00 доларів США. За користування кредитом була встановлена процентна ставка 15% річних. Строк кредитування 300 місяців. Даний кредит, відповідно до кредитного договору, був наданий на придбання нерухомості на вторинному ринку (частина 1 кредитного договору), тому виходячи із положень п. 1.2 Постанови Національного банку України №168 від 10.05.2007 та п. 2 ч. 7 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на момент укладення кредитного договору), даний кредит є споживчим. Йому стало відомо, що його кредит було відступлено іншому кредитору, яким є ТОВ «ФК «Флексіс». Крім того, особи, які представилися працівниками зазначеної організації, повідомили, що він має їм сплатити приблизно 275 116,00 доларів США, хоч кредит він отримав в сумі 250 000,00 доларів США, не кажучи про часткове погашення тіла кредиту та процентів. Так, 13.11.2019 між АТ «БМ-2018» та ТОВ «ФК «Флексіс» був укладений договір №13/11/2019/2 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором 1/75/100608 від 10.06.2008. Відповідно до умов зазначеного договору, первісний кредитор передав (відступив), а відповідач прийняв всі права вимоги по кредитному договору №1/75/100608 від 10.06.2008. Відповідно до умов зазначеного договору, первісний кредитор передав (відступив), а відповідач прийняв всі права вимоги по кредитному договору №1/75/100608 від 10.06.2008. Вважає вищевказаний договір відступлення права вимоги від 13.11.2019 №13/11/2019/2 в частині відступлення права вимоги щодо його кредитного договору №1/75/100608 від 10.06.2008 незаконним, укладеними з порушенням вимог чинного законодавства та умов кредитного договору, та є таким, що порушує його права та охоронювані законом інтереси як споживача банківських послуг. Спірний договір був укладений 13.11.2019, тобто майже після десяти років як сплив строк основного зобов`язання, який був змінений шляхом застосування кредитором ч. 2 ст. 1050 ЦК України, про що свідчить рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 09.10.2009 у справі №2-3096/2009, яким було достроково стягнуто кредитну заборгованість з позивача на загальну суму 276 571,45 доларів США. На укладений між відповідачами договір відступлення прав вимоги від 13.11.2019 розповсюджуються і правила щодо договору факторингу, отже, вбачається, що укладений між відповідачами договір відступлення прав вимоги №13/11/2019/2 від 13.11.2019 відповідає всім ознакам договору факторингу. На момент укладення договору відступлення прав вимоги №13/11/2019/2 від 13.11.2019, який фактично являється договором факторингу, відповідач не мав ліцензії на відповідну діяльність з факторингу. Тим більше, за кредитним договором №1/75/100608 від 10.06.2008 предметом договору є надання кредиту на суму 250 000,00 доларів США, тобто у іноземній валюті. Ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті), потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями. З офіційних джерел убачається, що ТОВ «ФК «Флексіс» не видавались генеральна та/або індивідуальна ліцензії Національного банку України на право здійснення операцій з іноземною валютою. Отже, ТОВ «ФК «Флексіс» не могло набути право вимоги за валютним кредитним договором. Крім вищенаведеного, укладення договору відступлення прав від 13.11.2019 №13/11/2019/2 є незаконним з таких підстав. Відповідно до п. 3 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього закону, враховуючи положення п.п. 1-2 ст. 1, кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Даний закон вступив в дію з 07.06.2014. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки від 10.06.2008. В іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок зі спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , житлова площа 105,7 кв.м, загальна площа 235,2 кв.м. Оскільки предмет іпотеки забезпечує виконання кредитного договору в іноземній валюті, а саме: в доларах США, предмет іпотеки має загальну площу меншу, ніж передбачає закон, а саме: 250 кв.м для будинків, і є його єдиним місцем проживання, тому проводити відступлення права вимоги, відчуження (стягнення, в т.ч. перереєстрацію за позасудовими заходами) неможливо. Станом на 13.11.2019 як АТ «БМ Банк», так і АТ «БМ-2018» не мало права уступати заборгованість, так як не відноситься до фінансових, кредитних установ. Відносини, пов`язані з переданням (відступленням) права вимоги (факторингу) щодо споживчого кредиту, взаємопов`язані з іншими похідними відносинами у контексті «іншої послуги, пов`язаної з наданням фінансових послуг», і взагалі правонаступництво за кредитним договором є невід`ємною частиною кредитування. Тому в сукупності з відносинами, пов`язаними із споживчим кредитуванням, вони складають одне ціле в сфері фінансово-кредитних послуг, а тому відносини, що виникають з приводу відступлення права вимоги (факторингу) щодо споживчого кредиту, підпадають під правове регулювання законодавства про захист прав споживачів. Тому просить визнати договір №13/11/2019/2 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань від 13.11.2019, укладений між Акціонерним товариством «БМ-2018» та ТОВ «ФК «Флексіс», в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №1/75/100608 від 10.06.2008, укладеним між ТОВ «БМ Банк» та ОСОБА_1 , недійсним; визнати, що в Акціонерного товариства «БМ-2018» та ТОВ «ФК «Флексіс» відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1/75/100608 від 10.06.2008, укладеним між ТОВ «БМ Банк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Оверковський К.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Флексіс» адвокат Білоус Т.А. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 10 червня 2008 року між ТОВ «БМ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1/75/100608, за умовами якого банк зобов`язався відкрити позичальнику рахунки для здійснення розрахунків з видачі й повернення кредиту, нарахуванню та сплаті процентів за користування кредитом; видати позичальнику кредит на умовах, передбачених даним договором (після належного оформлення забезпечення виконання зобов`язання за даним договором); надати позичальнику консультаційні послуги з питань виконання даного договору; періодично здійснювати перевірку заставленого майна; зберігати банківську таємницю та нести відповідальність за її розголошення; позичальник зобов`язався своєчасно здійснювати платежі з погашення процентів за користування кредитом та кредиту у визначені даним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно з договором; сума кредиту 250000,00 доларів США, відсоткова ставка 15% річних, цільове призначення кредиту придбання нерухомості на вторинному ринку, дата остаточного повернення кредиту 09 червня 2033 року (т. 1 а.с. 5-7).

Згідно з копією договору іпотеки №1/48/230408 від 10.06.2008, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «БМ Банк» та ОСОБА_1 , даний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №1/75/100608 від 10.06.2008, а також будь-яких додаткових угод до нього, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого останній зобов`язаний до 09 червня 2033 року повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 250000,00 доларів США, проценти за користування ним у розмірі 15% річних, комісії, неустойки та інші штрафні санкції, а також інші платежі, передбачені кредитним договором та даним договором, в тому числі витрати, понесені іпотекодержателем у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 1 а.с. 8-9).

Відповідно до копії договору №13/11/2019/2 від 13.11.2019 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором №1/75/100608 від 10.06.2008 та договорами забезпечення, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФЛЕКСІС» (новий кредитор) та Акціонерним товариством «БМ-2018» (первісний кредитор), яке є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «БМ Банк», Відкритого акціонерного товариства «БМ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «БМ Банк», що є юридичною особою за законодавством України, має статус платника податку на прибуток на загальних умовах, в особі ліквідатора Новика Євгенія Миколайовича, який діє на підставі рішення позачергових загальних зборів акціонерів АТ «БМ-2018» від 27.12.2018 та статуту, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у порядку та строки, встановлені цим договором; розмір заборгованості боржника, право вимоги якої відступається за цим договором, становить 275116 доларів США 05 центів, еквівалент по курсу НБУ на 13 листопада 2019 року (курс НБУ 24,461,20 (шість мільйонів сімсот двадцять дев`ять тисяч вісімсот шістдесят) гривень 20 копійок, із них: заборгованість по тілу кредиту 249 609,35 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 13.11.2019 становить 6 105 917,96 грн; заборгованість за процентами становить 25506,70 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 13.11.2019 становить 623 942,24 грн, а також всі визначені в судових рішеннях до стягнення з боржника, поручителів та майнових поручителів на користь первісного кредитора суми, в тому числі судовий збір, суми, що сплачені на авансування виконавчих дій, суми всіх похідних вимог забезпечення виконання зобов`язань штрафи, пені, неустойки, а також вимоги трьох відсотків річних, які передбачені ст. 625 ЦК України; до нового кредитора переходять права вимоги первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент укладення цього Договору (т. 1 а.с. 13-15).

Згідно з копією листа Національного банку України від 14.03.2023, найменування ВАТ «БМ Банк» неодноразово змінювалось, у зв`язку з чим Національним банком України зареєстровані/погоджені відповідні статути банку, а саме: 14.05.2010 у зв`язку зі зміною найменування банку з ВАТ «БМ Банк» на АТ «БМ Банк»; 01.06.2018 у зв`язку зі зміною найменування банку з АТ «БМ Банк» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БМ БАНК» (далі АТ «БМ БАНК»); відповідно до загальних положень статуту АТ «БМ БАНК», погодженого Національним банком України 01.06.2018, АТ «БМ БАНК» був правонаступником всіх прав і зобов`язань АТ «БМ Банк», ВАТ «БМ Банк»; 25.10.2018 АТ «БМ БАНК» подало до Національного банку України клопотання та пакет документів (листи банку від 25.10.2018 №04/09-1018 та від 31.10.2018 №04/09-1048) щодо відкликання банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій банку; за результатами розгляду поданого пакета документів 06.11.2018 Правління Національного банку України прийняло рішення №749-рш «Про відкликання банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БМ БАНК» у зв`язку з припиненням здійснення банківської діяльності без припинення юридичної особи» (далі рішення №749-рш); станом на 13.03.2023 Державний реєстр банків містить відомості про те, що АТ «БМ БАНК» виключено з Державного реєстру банків на підставі пункту 2 рішення №749-рш (т. 1 а.с. 96-97).

З копії статуту АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БМ БАНК» (нова редакція), затвердженого річними загальними зборами акціонерів АТ «БМ БАНК», погодженого Національним банком України 01.06.2018, убачається, що АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БМ БАНК» виникло внаслідок зміни типу банку з публічного на приватне акціонерне товариство, у зв`язку з чим перейменованого з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БМ БАНК» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БМ БАНК» (згідно з рішенням річних загальних зборів акціонерів АТ «БМ БАНК», протокол №2 від 26.04.2018), раніше перейменованого з Відкритого акціонерного товариства «БМ Банк» на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БМ БАНК» (згідно з рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ «БМ Банк», протокол №1 від 20.04.2010); банк є правонаступником всіх прав і зобов`язань ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БМ БАНК» (т. 1 а.с. 98-126).

Відповідно до копії статуту Акціонерного товариства «БМ-2018» (нова редакція), затвердженого позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «БМ Банк» від 24 жовтня 2018 року (протокол №4 від 24 жовтня 2018 року), АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БМ-2018» є правонаступником всього майна, прав та обов`язків АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БМ БАНК», яке діяло на підставі статуту, затвердженого річними загальними зборами акціонерів АТ «БМ БАНК» (протокол №2 від 26 квітня 2018 року), погодженого Національним банком України 01 червня 2018 року, ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БМ БАНК», яке діяло на підставі статуту, затвердженого річними загальними зборами акціонерів АТ «БМ БАНК» (протокол №1 від 26 квітня 2017 року), погодженого Національним банком України 22 травня 2017 року, Відкритого акціонерного товариства «БМ Банк», яке діяло на підставі статуту, затвердженого установчими зборами ВАТ «БМ Банк» (протокол №1 від 17 червня 2008 року), погодженого Національним банком України 11 серпня 2008 року, та Товариства з обмеженою відповідальністю «БМ Банк», яке діяло на підставі статуту, затвердженого загальними зборами учасників ТОВ «БМ Банк» (протокол №7 від 22 червня 2007 року), погодженого Національним банком України 02 серпня 2007 року; банк був зареєстрований Національним банком України 08 грудня 2005 року за реєстраційним номером 301 (т. 1 а.с. 151-152).

Згідно з копією рішення Правління Національного банку України від 06.11.2018 №749-рш «Про відкликання банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БМ БАНК», вирішено відкликати в банку банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій; виключити банк із державного реєстру банків; визнати таким, що втратило чинність, рішення правління Національного банку України від 21 березня 2017 року №153-рш/БТ «Про запровадження особливого режиму контролю за діяльністю ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БМ БАНК» та призначення куратора» (т. 1 а.с. 157).

З копії листа Національного банку України від 07.11.2018 «Про внесення запису до Державного реєстру банків» убачається, що 06.11.2018 Національним банком України включено з Державного реєстру банків АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БМ БАНК» на підставі рішення правління Національного банку України від 06.11.2018 №749-рш «Про відкликання банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій в АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРСИТВА «БМ БАНК» у зв`язку з припиненням здійснення банківської діяльності без припинення юридичної особи (т. 1 а.с. 158).

Відповідно до копії розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 24.09.2019 №1859, ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФЛЕКСІС» видано ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме: на надання послуг з фінансового лізингу, надання послуг з факторингу, надання гарантій та поручительств, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (т. 1 а.с. 159).

Вінницький міський суд Вінницької області ухвалою від 29.07.2020 (справа № 127/2-3096/2009) задовольнив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «фінансова компанія «Флексіс», стягувач Акціонерне товариство «БМ-2018», боржник ОСОБА_1 , про заміну стягувача; замінив стягувача ВАТ «БМ Банк» у виконавчому листі №2-3096-2009, виданого 23.12.2009 Замостянським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «БМ БАНК» заборгованості за кредитним договором №1/75/100608 від 10.06.2008 в сумі 276571,45 доларів США, що еквівалентно станом на 23.07.2009 за курсом НБУ 2119422,34 грн, на ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» (т. 1 а.с. 160-161).

Вінницький апеляційний суд постановою від 20.10.2020 (справа № 127/2-3096/2009) залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 ; ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 липня 2020 року залишив без змін (т. 1 а.с. 162-164).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги не підпадає під ознаки здійснення валютної операції, оскільки за вказаним договором передавалась не заборгованість, предметом якої є валютні цінності, а право вимоги такої заборгованості з третьої особи, тобто відбулось відступлення права вимоги, а не переведення валютного боргу. Відсутність у ТОВ «ФК «Флексіс» ліцензії на здійснення операцій з іноземною валютою не може бути підставою для задоволення вимог, заявлених у позові, адже вказана ліцензія є необхідною при укладенні кредитного валютного договору, проте право вимоги за кредитним договором, яке перейшло до ТОВ «ФК «Флексіс» за договором відступлення прав вимоги, не є валютною операцією, яка потребує наявності генеральної або індивідуальної ліцензії. Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оспорюваним договором права позивача не порушені.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зазначено, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене права вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про іпотеку» правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, проте до відповідача перейшло лише право вимоги в частині стягнення сум, а не право вимоги за договором іпотеки. Також будь-які докази про наявність нотаріально посвідченого договору в матеріалах справи відсутні, оспорюваний договір укладений в простій письмові формі.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно зі статтею 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою.

Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатися відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.

Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені законом умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

З наведеного вбачається, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак.

За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 639/4836/17 (провадження № 61-21697св19), від 10 серпня 2021 року у справі № 755/7758/19 (провадження № 61-17748св20).

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що укладений 13 листопада 2019 року між АТ «БМ-2018» та ТОВ «ФК «Флексіс» договір про відступлення права вимоги (незважаючи на його назву) є договором факторингу, оскільки за договором про відступлення права вимоги за кредитним договором №1/75/100608 від 10.06.2008 та договорами забезпечення ТОВ «ФК «Флексіс» передало грошові кошти АТ «БМ-2018» як клієнту, за що отримало право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а АТ «БМ-2018» як клієнт, отримавши грошові кошти, передало право вимоги до боржника і сплатило за отримані кошти. Цією платою є різниця між розміром заборгованості 6 729 860,20 грн і сплаченою фактором сумою 3 110,20 грн, тобто розмір грошової вимоги значно перевищує ціну її відступлення.

Частинами першою та п`ятою Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами-підприємцями. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Встановивши, що ТОВ «ФК «Флексіс» було включено до фінансових установ у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та зазначене товариство мало право на укладення оспорюваного договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором забезпечення, укладеного між АТ «БМ-2018» та ТОВ «ФК «Флексіс».

Вказані висновки повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.06.2022 (справа № 723/779/20).

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором від 10 червня 2008 року № 1/75/100608 та договорами забезпечення не суперечить актам цивільного законодавства, а позивач не надав доказів того, що внаслідок укладення оспорюваного договору були порушені його права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Оверковського Костянтина Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 травня 2025 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: С.Г. Копаничук

В.В. Оніщук