ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4748/25 Справа № 185/8695/24 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Павлоградської міської ради про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Павлоградської міської ради про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що разом з ним проживає малолітня дитина, народжена від шлюбу з відповідачкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачка після розірвання шлюбу проживає окремо, не піклується про дитину, не бере участі у її вихованні та утриманні. Також ОСОБА_2 надала нотаріально посвідчену заяву, в якій дає згоду на позбавлення її батьківських прав.

Враховуючи зазначене, просив суд відібрати дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав та залишити дитину з батьком ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду з позовом і до повноліття дитини.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Павлоградської міської ради про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 серпня 2024 року і до повноліття дитини.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав.

Судові витрати по справі покладено на позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, під час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 ( а. с. 10).

Батько разом з дитиною зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 . Відповідачка зареєстрована та проживає окремо від дитини.

Висновком № 3370/0/2-24 від 22 жовтня 2024 року, орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Павлоградської міської ради вважає недоцільним відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3 у матері ОСОБА_2 , оскільки відсутній матеріал, який підтверджує злісне невиконання матір`ю батьківських обов`язків та небезпечне для життя та здоров`я перебування дитини з матір`ю.

У матеріалах справи є нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 від 23 січня 2024 року, за змістом якої відповідачка не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що вона не бере участі у вихованні та утриманні дитини (а.с.13).

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про її ухилення від виховання дитини, а тому відсутні підстави, передбачені статтею 170 Сімейного кодексу України , для застосування до ОСОБА_2 такого заходу, як відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч.1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини і них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення

такого супроводу.

Згідно вказаної норми права, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передати органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад.

Основними підставами для відібрання дитини від батьків серед іншого, є випадки, що охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків (безвідповідальне ставлення до дитини та невжиття заходів щодо забезпечення лікування дитини у зв`язку із її тяжким станом здоров`я), а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких даних про соціальний супровід родини Кожанових в матеріалах цивільної справи немає. Позивач також таких доказів не надав.

Колегія суддів зазначає, що законодавець чітко визначив, яким саме чином повинні доводитись вказані обставини. Вони повинні доводитись письмовим висновком органу опіки та піклування, відомостями, які одержані в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, іншими документами, які стосуються справи.

Само по собі визнання відповідачем позову, без отримання письмового висновку органу опіки та піклування, не може бути підставою для задоволення вимог про відібрання малолітньої дитини у матері без позбавлення її батьківських прав, для проживання дитини із батьком у зв`язку з фактом самостійного виховання дитини батьком без участі матері.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Відомостей про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за не виконання нею батьківських обов`язків, у матеріалах справи також відсутні.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2025 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини проголошена 07 травня 2025 року.

Повний текст постанови складено 08 травня 2025 року.

Головуючий:

Судді: