КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/1414/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів -Гаращенка Д. Р., Левенця Б. Б.

при секретарі Мудрак Р. Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

у складі судді Пінкевич Н. С

від 27 травня 2024 року

та на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

у складі судді Пінкевич Н. С.

від 19 серпня 2024 року

у цивільній справі № 369/12180/22 Києво-Святошинського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Теплюк Галина Михайлівна,

ОСОБА_3 ,

приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна

про скасування рішення про державну реєстрацію речового права

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року позивач звернулась в суд із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що між нею та ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким вона отримала в борг 1 437 707 грн 50 коп. (що еквівалентно 53 150 доларів США) на строк до 27 листопада 2021 року. У якості забезпечення виконання грошового зобов`язання був укладений договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , яким визначений позасудовий порядок звернення стягнення на майно у разі порушення виконання умов договору позики.

Також вказувала, що 25 листопада 2021 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до договору позики: визначено суму позики в розмірі 1 709 549,88 грн, що еквівалентно 62 828 доларів США, погоджено графік повернення грошових коштів та визначено кінцевий строк - до 27 травня 2022 року включно. Також внесені зміни до договору іпотеки щодо розміру позики.

Зазначала, що 18 листопада 2022 року за повідомленням її сусідки двері до її квартири були зламані. Після виклику поліції позивачці стало відомо, що 14 листопада 2022 року за рішенням державного реєстратора Теплюк Г. М. здійснено реєстрацію права власності на її квартиру за ОСОБА_2 на підставі договору іпотеки, рекомендованого повідомлення про вручення та довідки про розмір заборгованості.

Зазначала, що через збройну агресію та загрозою життю позивача, остання 25 березня 2022 року вимушено залишила країну та на даний час проживає в Швейцарії. В Україні введено воєнний стан та ТПП України визнала це форс-мажорними обставинами, зупинено до закінчення війни дію ст.ст. 37, 38, 40, 41, 46 Закону України «Про іпотеку». Вона не уникала комунікації з позикодавцем, повідомляла, що перебуває за кордоном, про намір повертати борг після отримання статусу біженця, налагодження роботи за кордоном, наміром викупити квартиру. Ніколи не відмовлялась від взятих на себе боргових зобов`язань.

Вважала, що при здійсненні реєстрації права власності на квартиру за відповідачем були порушені норми Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», Закон України «Про іпотеку», Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року. Зокрема, позивачці не було надіслано вимогу іпотекодержателя та вона ніколи таку вимогу не отримувала, оскільки перебувала за кордоном, про що достеменно відомо було відповідачу, який незаконно проник до її власності. Крім того, на час складання висновку про вартість квартири ОСОБА_2 не був її власником, не мав доступу до неї, тому оцінка проводилась без фактичного доступу до предмета оцінки, що призвело до невідповідності оцінки квартири дійсній її вартості.

Посилаючись на викладене, просила суд задовольнити позов та визнати дії приватного нотаріуса Теплюк Г. М. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 65455995 від 14 листопада 2022 року незаконними; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 65455995 від 14 листопада 2022 року 11:53:28, прийняте приватним нотаріусом (Вишгородський районний нотаріальний округ, Київська область) Теплюк Г. М. щодо реєстрації права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 серпня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 27 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду від 27 травня 2024 року скасувати та ухвалити в справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Вказує, що вона була вимушена виїхати до іншої країни через повномасштабне вторгнення рф та введення військового стану й 14 березня 2022 року повідомила Валерію Садову про те, що виїхала за кордон. В наступному листуванні також повідомляла про те, що від своїх зобов`язань не відмовляється.

Також зазначала, що суд першої інстанції взагалі нівелював Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, зокрема п. 18, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Вважає, що умисні дії з боку позикодавця/іпотекодержателя були направлені на приховування наміру здійснити позасудове стягнення за договором іпотеки, заручившись довірою та запевнивши позивача в тому, що ніяких наслідків за прострочення не буде, в той час як було направлено лист на адресу позивачки, який отримав за довіреністю працівник компанії іпотекодержателя. Стверджує, що метою листа є втрата наданого ОСОБА_1 права, адже вона не була повідомлена про нього.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16ц, від 24 квітня 2019 року у справі №521/18393/16, про те що дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке є забезпеченням за валютними кредитами, поширюється і на позасудовий порядок такого стягнення. Суд першої інстанції проігнорував висновки, викладені у постанові КЦС ВС від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15, які чітко вказують, що під час воєнного стану не можливо звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Таке стягнення можна зробити тільки в судовому порядку, однак до закінчення воєнного стану зупиняється виконання відповідного судового рішення.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить додаткове рішення суду від 19 серпня 2024 року скасувати в частині стягнення витрат на правничу допомогу та прийняти нове рішення, яким відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу повністю, або зменшити їх розмір до суми, яка відповідає принципам розумності та співмірності. Вказує, що встановлена судом сума витрат на правничу допомогу у розмірі 27 000 грн є необґрунтовано високою. Суд першої інстанції не надав належної оцінки співмірності витрат на правову допомогу. Суд вирішив питання про додаткові витрати без виклику сторін у судове засідання, що обмежило права апелянта на представлення заперечень та доводів. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд міг викликати сторони для додаткового розгляду питання про стягнення судових витрат, проте цього не було зроблено. Позивач неодноразово повідомляла суд першої інстанції, що вона знаходиться за кордоном та хворіє, має на це поважну причину відсутності та відкладення розгляду справи.

У поданому відзиві на апеляційні скарги адвокат Садова В. В., в інтересах ОСОБА_2 , просила залишити їх без задоволення, вважаючи їх необґрунтованими, а судові рішення залишити без змін, вважаючи їх законними. Вважає, що позивачка перекручує факти та неправильно тлумачить закон, адже процедура звернення стягнення на предмет іпотеки була проведена у відповідності до договору іпотеки та чинного законодавства. Вказує на те, що позивачка була належним чином повідомлена про необхідність погашення заборгованості, але не вжила жодних заходів для виконання своїх зобов`язань. Також вважає, що доводи позивачки щодо форс-мажорних обставин, пов`язаних з воєнним станом, є безпідставними, оскільки вони не звільняють від виконання договірних зобов`язань. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано зменшив суму таких витрат.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В судове засідання, призначене на 22 січня 2025 року позивачка не з`явилась, надіслала клопотання про відкладення розгляду справи через її хворобу, про що надала консультативне заключення від Медичного центру «Васеда» (вул. Святошинська,27-а, м. Вишневе, Київська область).

В судове засідання, призначена на 09 квітня 2025 року, позивач не з`явилась, подала клопотання про відкладення розгляд даної справи, посилаючись на те, що вона знаходиться за кордоном в зв`язку з чим вона не може бути присутньої в судовому засіданні.

Представник відповідача, в судове засідання 09 квітня 2025 року не з`явилась, подала до суду заяву про відкладення розгляду справи після 21 травня 2025 року, оскільки її право на зайняття адвокатською діяльністю зупинено з 21 березня 2025 року по 21 травня 2025 року.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 374 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути зазначену справу за відсутності учасників справи, адже поважності причини їх неявки не встановлено, а неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, відзиву до них, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано доказів на підтвердження неправомірності дій державного реєстратора при реєстрації права власності на відповідача, а доводи щодо неналежного повідомлення позивачки про звернення стягнення на предмет іпотеки спростовані матеріалами справи, які підтверджують належне направлення та отримання вимоги про усунення порушення. Також суд вважав безпідставними посилання позивачки в позовній заяві на відсутність звіту про оцінку майна, оскільки при розгляді справи відповідач надав копію відповідного звіту. Усні та письмові посилання, заяви позивачки щодо звіту про оцінку майна, його якості, нікчемності, не укладення правочину, суд не взяв до уваги, оскільки у позові ОСОБА_1 чітко визначила підстави незаконності рішення реєстратора, а саме - відсутність звіту.

Ухвалюючи додаткове рішення й частково задовольняючи заяву про компенсацію витрат на правничу допомогу, суд виходив із обсягу послуг, наданих адвокатом, складності цивільної справи, часу, витрачений адвокатом, та дійшов висновку про обґрунтованість понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду по суті спору, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 27 серпня 2021 року між ОСОБА_2 , якого представляв за довіреністю ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 , укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 1 437 707 грн 05 коп., що в еквіваленті становило 53 150 доларів США, з кінцевим строком повернення 27.11.2021.

Пунктом 13 договору позики сторони погодили, що виконання позичальником зобов`язання за цим договором буде забезпечуватися іпотекою квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 .

Зазначений договір позики посвідчений нотаріусом КМНО Гамаль І. М. 27.08.2021.

Також судом встановлено, що 27 серпня 2021 року, з метою забезпечення виконання договору позики, між ОСОБА_2 , якого представляв за довіреністю ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 укладено Договір Іпотеки

Відповідно до п. 1.1. Договору Іпотеки Іпотекодавець передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв.м., власником якої є ОСОБА_1 .

Пунктом 1.2 договору іпотеки сторони погодили, що заставна вартість квартири становить 1 437 707 грн 05 коп. Зазначена сума відповідає сумі позики, вказаній у Договорі позики від 27.08.2021.

Розділом 4 Договору Іпотеки визначено порядок звернення стягнення на предмет Іпотеки.

Так, за п. 4.1 Договору Іпотеки звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у разі порушення Іпотекодавцем Основного зобов`язання, тобто повернення позики.

Відповідно до п. 4.2. Договору Іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставах: рішення суду; або виконавчого напису нотаріуса; або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя; або за договором між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем.

Згідно із п. 4.3. Договору Іпотеки, у випадку порушення Іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення (повідомлення), оформлену відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку». У вимозі (повідомленні) зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушених зобов`язань у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на Предмет Іпотеки у разі невиконання, порушення строку виконання та/або виконання не в повному обсязі цієї вимоги.

Відповідно до Розділу 5 Договору Іпотеки визначено застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке прирівняне за своїми правовими наслідками до Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя. Згідно із п. 5.1. Договору Іпотеки Сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. За своїми правовими наслідками застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя прирівнюється до Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя. Іпотекодержатель самостійно визначає один із наступних способів звернення стягнення на Предмет іпотеки: - передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов`язання у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». - право Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до п. 5.2. Договору Іпотеки у разі настання обставин, передбачених п. 4.1. Договору Іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим/цінним листом або передає через нотаріальні органи в порядку, передбаченому Законом України «Про нотаріат» Іпотекодавцю або вручає особисто повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Згідно із п. 5.3. Договору Іпотеки у разі застосування передачі Предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як спосіб задоволення вимог Іпотекодержателя, даний Договір Іпотеки є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки у відповідності до чинного законодавства.

25 листопада 2021 р. між тими самими сторонами було укладено договір про внесення змін до Договору позики грошових коштів, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Гамаль І.М. 27 серпня 2021 року за реєстровим № 8275, згідно якого пункт 1 Договору позики викладено в новій редакції за якою позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошову суму в розмірі 1 709 549 грн 88 коп., що в еквіваленті становить 62 828 доларів США», а також пункт 3 Договору позики викладено в новій редакції: «Сторони домовилися, що позичальник зобов`язаний повернути суму грошових коштів, зазначену у п. 1 цього договору, в повному обсязі в строк до 27 травня 2022 року включно».

Повернення позиченої суми грошей повинно вчинятися за наступним графіком: до 27 числа кожного місяця, починаючи з 27.09.2021 по 27.11.2021 - еквівалент 1050 доларів США у гривнях, за курсом доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день повернення; до 27 числа кожного місяця, починаючи з 27.12.2021 по 27.04.2022 - еквівалент 1113 доларів США у гривнях, за курсом доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день повернення; а решту суми у розмірі, що складатиме еквівалент 54 113 доларів США на день повернення 27 травня 2022» (пункт 3.2. договору).

Цього ж дня, 25 листопада 2021 року між тими самими сторонами було укладено Договір про внесення змін до Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Гамаль І.М. 27 серпня 2021 року за реєстровим № 8276 та змінено розмір позики до 1 709 549 грн 88 коп. або в еквіваленті 62 828 доларів США, та, відповідно, заставну вартість Предмету іпотеки також до 1 709 549 грн 08 коп.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно положень статті 35 Закону України «Про іпотеку», що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Судом встановлено, що 21 вересня 2022 року на адресу відповідача ( АДРЕСА_2 ) ОСОБА_2 направлено письмове повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору через порушення зобов`язання та наявність заборгованості за основним зобов`язанням (вимога про усунення порушення), в якому повідомив Іпотекодавця про наявність боргу за договором позики в сумі 62 828 доларів США та намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», п. 5.1 договору позики, надавши Іпотекодавцю 30-денний строк для усунення порушення шляхом сплати суми заборгованості, доказом чого є опис вкладення у листі з печаткою поштового відділення, накладною від 21 вересня 2022 року.

Вимога отримана 29 вересня 2022 року за довіреністю особою - ОСОБА_3 , якому позивач ОСОБА_1 надала повноваження, в тому числі і на отримання кореспонденції.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 направив повідомлення на адресу ОСОБА_1 , що вказана в Іпотечному договорі (

АДРЕСА_2 ) й такий договір не містить іншої адреси для листування, ураховуючи, що відповідальність за отримання кореспонденції за вказаною в іпотечному договорі адресою несе іпотекодавець, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що іпотекодержатель ОСОБА_2 належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення позивача.

Отримання вимоги за довіреністю ОСОБА_3 є належним повідомленням ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону та умов укладеного договору, адже доказів того, що у ОСОБА_3 на момент отримання вимоги були відсутні повноваження на вчинення вказаної дії, стороною позивача надано не було.

Попри те, що питання передачі ОСОБА_3 повідомлення ОСОБА_1 , обмежені відносинами представництва між вказаними особами, які не мають юридичного значення для вирішення даної справи й не впливають на правомірність дій ОСОБА_2 , колегія суддів звертає увагу та те, що позивачкою на підтвердження своїх доводів не надано доказів звернення до ОСОБА_3 з вимогою надати інформацію та відмови останнього надати таку інформацію.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги позивачки щодо не надсилання та не отриманням нею повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель набуває Предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки Предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на Предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до вимог частини першої статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», заява на проведення реєстраційних дій подається заявником у паперовій формі, а у випадках, передбачених законодавством, - в електронній формі разом з оригіналами документів, необхідних для проведення реєстраційних дій.

Приписами частин першої та другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено певний вичерпний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав, а саме: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну' реєстрацію прав; документи

подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Як встановлено судом, після спливу 30 денного терміну надсилання повідомлення боржнику було звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з Договором Іпотеки та право власності зареєстровано за іпотекодержателем ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Теплюк Г.М.

З наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 316418449 від 30 листопада 2022 року, слідує, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 65455995 від 14 листопада 2022 11:53:28 прийнято приватним нотаріусом (Вишгородський районний нотаріальний округ, Київська область) Теплюк Г. М. щодо реєстрації права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , на виконання умов договору іпотеки, серія та номер: 8276, виданий 27.08.2021, видавник: Гамаль І.М., приватний нотаріус КМНО, зі змінами.

Вказана підстава для державної реєстрації: договір іпотеки, серія та номер: 8276, виданий 27.08.2021, видавник: Гамаль І. М., приватний нотаріус КМНО; Договір про внесення змін до Договору іпотеки, серія та номер 3394, виданий 25.11.2021, видавник: Легкобит С. О., приватний нотаріус КМНО; рекомендоване повідомлення про вручення, серія та номер 419, виданий 29.09.2022, видавник Укрпошта; звіт про оцінку предмета іпотеки, серія та номер 709120, виданий 19.09.2022, видавник ТОВ «Конвест девелопмент»; опис вкладення, серія та номер: 419, виданий 21.09.2022, видавник: Укрпошта; Вимога про усунення порушення, серія та номер: б/н, виданий 21.09.2022, видавник: ОСОБА_5 від імені ОСОБА_2 ; довідка про розмір заборгованості, серія та номер: б/н, видавник: ОСОБА_7 від імені ОСОБА_2 ; накладна, серія та номер: 419, виданий 21.09.2022, видавник: Укрпошта.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність доводів позивача щодо відсутності звіту про оцінку предмета іпотеки. Наявність такого звіту встановлена судом і підтверджується матеріалами справи. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підставою для державної реєстрації майна серед іншого зазначено звіт про оцінку предмета іпотеки, серія та номер: ИГМЛВИ709120, виданий 19.09.2022, видавник: ТОВ «Конвест Девелопмент». Вказаний звіт є чинним й його копія долучена до матеріалів справи.

Доводи щодо невідповідності вартості, що визначена у звіті, ринковій вартості не заслуговують на увагу й колегією суддів відхиляються, оскільки законодавство чітко визначає перелік документів, необхідних для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки. Відповідно до вказаних вище положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор зобов`язаний перевірити наявність та відповідність поданих документів вимогам законодавства й не має повноважень оцінювати правильність визначення ринкової вартості майна (вирішувати питання про достовірність оцінки), оскільки це є компетенцією суб`єкта оціночної діяльності.

Отже, наявність звіту про оцінку майна є обов`язковою умовою для такої реєстрації, а його відсутність - прямим порушенням встановленої процедури та достатньою підставою для відмови у реєстрації або скасування вже проведеної реєстрації. Ймовірна невідповідність ринкової ціни у звіті не є безумовною підставою для скасування реєстрації, адже звіт про оцінку майна, складений суб`єктом оціночної діяльності, має презумпцію достовірності, для спростування якої необхідні належні та допустимі докази, подані стороною, яка оспорює вартість майна.

Водночас, посилання позивачки на Звіт про незалежну оцінку ринкової вартості житлового приміщення - двокімнатної квартири , загальною площею 69,2 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , проведений ФОП ОСОБА_6 , наданий нею до апеляційного суду на стадії розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, колегією суддів не приймаються, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 357 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а доводи позивачки щодо невідповідності оцінки майна, виходять за межі підстав позову, якими ОСОБА_1 визначила незаконність рішення реєстратора у зв`язку із відсутністю звіту.

Крім того, відповідно до частини 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи слідує, що з позовом позивач звернулась в січні 2023 року, рішення суду, яке є предметом оскарження, ухвалене 27 травня 2024, з апеляційної скаргою на вказане рішення позивач звернулась 10 червня 2024 року, через підсистему «Електронний суд», звіт про незалежну оцінку ринкової вартості житлового приміщення - двокімнатної квартири, загальною площею 69,2 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , проведений ФОП ОСОБА_6 02 липня 2024 року.

Подаючи вказаний вище звіт суду апеляційної інстанції, позивачка жодним чином не обґрунтувала неможливість його подання такого у встановленому Законом порядку до суду першої інстанції, та не навела доводів про те, яким чином звіт про оцінку майна впливає на законність рішення про державну реєстрацію та спростовує висновки суду про дотримання реєстратором вимог закону, під вчинення реєстраційної дії.

Доводи апеляційної інстанції про те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №306/1224/16-ц, від 24 квітня 2019 року у справі №521/18393/16-ц, в яких було зазначено, що дія мораторію на примусове стягнення майна громадян , яке є забезпеченням за валютними кредитами, поширюється і на позасудовий порядок такого стягнення, колегією суддів відхиляються, оскільки обставини в даних справах не є релевантними. У вказаних постановах Верховний Суд вказував на неналежність виконання іпотекодержателем вимог щодо надсилання іпотекодавцю повідомлення про порушення зобов`язання, що у межах даної справи не знайшло підтвердження.

Відхиляючи доводи необхідності застосування положень Закон України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнено пунктом 5-2, за змістом якого у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статей 41, 47 цього Закону(у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах), колегія суддів виходить із того, що сфера застосування вказаного Закону поширюється на нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами.

Оскільки іпотека у межах спірних правовідносин є забезпеченням повернення позики, а не споживчого кредиту, а вище вказані положення пункту 5-2 не застосовуються.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Водночас колегія не погоджується із висновками щодо наявності підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, яких дійшов суд у додатковому рішенні суду від 19 серпня 2024 року, з огляду на наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

Заява про ухвалення додаткового рішення є заявою з процесуальних питань.

Тож подання учасником справи заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу потрібно здійснювати із дотриманням вимог ЦПК України, встановлених для подання клопотань (заяв) з процесуальних питань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом (частина третя статті 182 ЦПК України).

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення з процесуальних питань визначені у статті 183 ЦПК України.

Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення) (пункт 6 частини першої статті 183 ЦПК України).

За правилами частини другої статті 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

З матеріалів справи слідує, що 31 травня 2024 року адвокатом Садовою В. В., в інтересах ОСОБА_2 , подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. До вказаної заяви було долучено наступні документи: квитанція №03/23 від 12 вересня 2023 року на суму 15 000 грн, квитанція №04/23 від 11 грудня 2023 року на суму 25 000 грн, угода на представництво інтересів у цивільній справі №03/22 від 19 грудня 2022 року, підписана ОСОБА_2, розрахунок кількості та вартості послуг, наданих адвокатом згідно угоди №03/22 від 19.12.2022 на представництво інтересів у цивільній справі №369/12180/22 підписаний адвокатом Садовою В. В.

Однак, доказів направлення (надання) іншим учасникам справи копії заяви про ухвалення додаткового рішення разом із додатками, доданими до неї, до заяви про ухвалення додаткового рішення заявником не було додано.

Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21 (провадження № 61-20691св21) зазначив, що, встановивши порушення позивачем установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме ненаправлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, що позбавило відповідачів можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув без розгляду клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічна практика вирішення заяв про ухвалення додаткового рішення, до яких заявники не додали докази надіслання (ненадання) іншим учасникам такої заяви з доданими до неї додатками, сформована Верховним Судом і в ухвалах від 25 лютого 2021 року у справі №906/977/19, від 01 вересня 2022 року у справі № 759/13013/14-ц (провадження № 61-14029св21), від 16 січня 2023 року у справі № 640/23065/14 (провадження № 61-1456ск21), від 02 лютого 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22), від 27 березня 2023 року у справі № 756/820/20 (провадження № 61-8952св22) на стадії касаційного розгляду справи.

Приймаючи до розгляду заяву про ухвалення додаткового рішення суду та ухвалюючи в даній справі додаткове рішення, суд першої інстанції не врахував, що докази понесення витрат на правничу допомогу є додатками до заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, а тому під час вирішення питання про прийняття до розгляду такої заяви суд мав керуватися правилами статті 183 ЦП України, зокрема і застосовувати наслідки недотримання таких правил як неподання доказів направлення копії заяви разом із додатками іншим учасникам справи - повернення заяви без розгляду, що відповідає правилу частини четвертої статті 183 ЦПК України.

За таких обставин додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 серпня 2024 року підлягає скасуванню, а заява про ухвалення додаткового рішення підлягає залишенню без задоволення.

Підстави для перерозподілу судових витрат із сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 серпня 2024 року задовольнити.

Додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 серпня 2024 року скасувати.

У задоволенні заяви адвоката Садової Валерії Вікторівни, в інтересах ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 травня 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Д. Р. Гаращенко

Б. Б. Левенець