УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 року

м. Київ

справа № 538/1916/24

провадження № 61-5838ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Одринської Т. В., Панченка О. О.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 січня 2025 року позовну заяву ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» суму заборгованості в розмірі 43 009,20 грн, з яких сума кредиту - 13 000,00 грн, сума процентів за користування кредитом - 23 283,00 грн, нараховані позивачем проценти за 26 календарних днів - 6 726,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

З цим рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав 15 березня 2025 року до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу.

У поданій апеляційній скарзі відповідачем було заявлено, зокрема клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду та звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04 квітня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено та залишено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 січня 2025 року залишено без руху та надано строк для усунення наведених недоліків. Роз`яснено наслідки невиконання вимог цієї ухвали.

08 квітня 2025 року до Полтавського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 , до якої долучено, зокрема копію квитанції про сплату судового збору за подану апеляційну скаргу у належному порядку та розмірі.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 січня 2025 року.

Апеляційний суд виходив із того, що заявник протягом встановленого строку не усунув недоліки апеляційної скарги в частині подання мотивованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з відповідними доказами поважності його пропуску та не навів інші поважні причини пропущення строку на апеляційне оскарження, з наданням підтверджуючих доказів, тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу до апеляційного суду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження, поза увагою суду стали обставини, на які він посилався при поданні апеляційної скарги. Зазначає також, що твердження суду про те, що він отримав копію рішення суду першої інстанції засобами поштового зв`язку 08 лютого 2025 року, не відповідає дійсності. Вважає, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд проявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , зміст Полтавського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку Суд дійшов з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно положень статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі наголошував, що про оскаржуване рішення дізнався 14 березня 2025 року з мобільного додатку «Дія», на підставі чого просив поновити йому строк на апеляційне оскарження рішення місцевого суду.

Проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд встановив, що Лохвицький районний суд Полтавської області надсилав відповідачу копію оскаржуваного рішення на його поштову адресу за допомогою засобів поштового зв`язку, що було отримано останнім 08 лютого 2025 року.

Враховуючи це, апеляційний суд дійшов висновку, що подане клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 січня 2025 року не дає підстави для поновлення строку з огляду на відсутність доказів поважності причин пропуску такого строку, однак особа, яка подала апеляційну скаргу, не позбавлена можливості подати суду мотивоване та обґрунтоване клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення з доказами на підтвердження наявності підстав для поновлення такого строку, з урахуванням наявності доказів отримання останнім копії оскаржуваного рішення засобами поштового зв`язку 08 лютого 2025 року.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04 квітня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено; апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 січня 2025 року залишено без руху та надано строк для усунення наведених недоліків. Крім того, заявнику роз`яснено наслідки невиконання вимог цієї ухвали.

08 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав до Полтавського апеляційного суду заяву, до якої долучив копію квитанції про сплату судового збору.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд керувався тим, що відповідач не подав мотивованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з відповідними доказами поважності його пропуску, що в свою чергу позбавляє можливості апеляційний суд дослідити питання щодо пропуску встановленого процесуальним законодавством строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Верховний Суд зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом.

Право на звернення до суду не є абсолютним, оскільки воно реалізується тільки в порядку і спосіб, встановлених законом, у цьому разі ЦПК України. Заявник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строком оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку.

Апеляційний суд, перевіривши подані ОСОБА_1 матеріали на усунення недоліків апеляційної скарги, виснував, що ним не виконано вимоги суду щодо обґрунтування причин поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, а доводи, викладені заявником у апеляційній скарзі були предметом оцінки в ухвалі Полтавського апеляційного суду від 04 квітня 2025 року, тому, за відсутності нових доводів, обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують, натомість, заявник повторно наводить мотиви стосовно незгоди з результатом розгляду питання процесуального характеру, наполягаючи на суб`єктивній оцінці обставин, які стали підставою для відмови у поновленні процесуального строку.

Питання про поновлення строку для вчинення процесуальної дії вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у справі на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії»).

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадженняу справі за позовом овариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник