Справа № 184/2075/24
Провадження № 2/0182/1453/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.05.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши в м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню , суд

В С Т А Н О В И В:

11.10.2024 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до Покровського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом.

Ухвалою Покровського міського суду Дніпропетровської області від 14.10.2024 року дану справу було направлено за територіальною підсудністю до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Свої позовні вимоги позивачка мотивує наступним.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною 18.02.2021 року був вчинений виконавчий напис № 7399 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» (нова назва АТ «Сенс Банк») заборгованості в розмірі 20 750,98 грн.

На підставі даного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрієм Олександровичем 03.04.2021 року відкрито виконавче провадження №65039498 про стягнення заборгованості з позивачки на користь АТ «Альфа-Банк». В рамках виконавчого провадження приватним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. На підставі даних виконавчих документів із заробітної плати ОСОБА_1 відбувались стягнення.

Позивачка вважає, що виконавчий напис щодо стягнення з неї заборгованості є таким, що не підлягає виконанню оскільки приватним нотаріусом порушені правила та умови їх видачі. За змістом виконавчого напису з боржника звернуто стягнення за кредитним договором №630104624 від 05.03.2014 року, укладеним позивачкою з АТ «Альфа-Банк». Стягнення заборгованості проводиться за період з 14.09.2020 року по 04.01.2021 року. Позивачка зазначає, що даний виконавчий напис вчинено неправомірно, оскільки даний кредитний договір не посвідчувався нотаріально, стягувач намагається стягнути з неї борг, який безспірним не являється, в матеріалах нотаріальної справи відсутні належним чином оформлені розрахунки боргу, пропущені строки звернення стягнення на підставі виконавчого напису, відсутня інформація коли настав строк платежу за кредитним договором, і чому обраний саме цей період стягнення.

Приватний нотаріус Хара Н.С. не переконалась належним чином у наявності прав у АТ «Альфа-Банк» звертатись за виконавчим написом та у безспірності розміру суми, заявленої до стягнення. З наведених вище підстав, позивачка просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на її користь з приватного виконавця Лисенка Ю.О. відраховані з її заробітної плати кошти в якості основної винагороди, мінімальних витрат та додаткових затрат виконавця, а з АТ «Сенс Банк» стягнути кошти, відраховані в якості погашення боргу.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, зобов`язано третіх осіб надати відповідні відомості, необхідні для розгляду даної справи. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали, на подачу відзиву на позовну заяву. Третім особам роз`яснено право подати пояснення щодо позову чи відзив на позовну заяву (а.с.47-49).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.12.2024 року задоволено заяву представника позивачки про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження (а.с.86-87).

Позивачка та її представник належним чином повідомлялись про розгляд справи в суді шляхом надсилання на електронну адресу, зазначену в позові, копії ухвали про відкриття провадження. Додаткових заяв або клопотань на адресу суду не направили.

Відповідач АТ «Сенс Банк» належним чином повідомлялись про розгляд справи шляхом надсилання на їх юридичну адресу копії ухвали про відкриття провадження, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.92), згідно якого пакет документів вручено 24.12.2024 року особі за довіреністю Якимчук Н.В. Своїм правом на підготовку відзиву на позовну заяву не скористались.

Третя особа приватний нотаріус Хара Н.С. належним чином повідомлялась про розгляд справи шляхом надсилання на її юридичну адресу копії ухвали про відкриття провадження, про що свідчить поштовий конверт (а.с.94), який повернувся на адресу суду, як не вручений за закінченням терміну зберігання. На виконання ухвали суду належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи на адресу суду не направила.

Приватний виконавець Лисенко Ю.О. належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді шляхом надсилання на його юридичну адресу копії ухвали про відкриття провадження, про що свідчить поштовий конверт (а.с.95), який повернувся на адресу суду, як не вручений за закінченням терміну зберігання. Матеріали виконавчого провадження на адресу суду не направив.

Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною 18.02.2021 року був вчинений виконавчий напис №7399 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 20750,98 грн. (а.с.59). З 01.12.2022 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс-Банк».

На підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Юрієм Олександровичем 03.04.2021 року відкрито виконавче провадження №65039498 про стягнення з позивачки на користь АТ «Альфа-Банк» даної заборгованості (а.с.17). В рамках даного виконавчого провадження приватним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 2075,09 грн. (а.с.22), постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, згідно якої додаткові витрати склали 200 грн. (а.с.23), постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 300 грн. (а.с.24), постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.26).

Предметом спірних правовідносин у цій справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно зі ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік,місяць,число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по-батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб) строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник ОСОБА_1 мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Крім того, судом не встановлено факт отримання позивачкою повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи була така надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивачки.

Отже, на думку суду, у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Суд наголошує, що як на підставу вчинення виконавчого напису, приватний нотаріус Хара Н.С. посилається на п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року.

Відповідні зміни до Постанови №1172 та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову КМУ від 26.11.2014 за №662 , зокрема, в частині п.2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі за кредитними договорами.

Отже, станом на 18.02.2021 року - дату вчинення спірного виконавчого напису чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення виконавчого напису на підставі копій договорів чинним законодавством не передбачалось.

Таким чином, у нотаріуса було відсутнє право на вчинення виконавчого напису по кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Окрім цього, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України №1172 в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Крім того, згідно з позицією Верховного Суду, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі №826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Щодо вимоги про стягнення з приватного виконавця на користь позивачки відрахованих з неї витрат за виконавчим провадженням, суд приходить до наступного.

Як зазначає ОСОБА_1 в своєму позові, під час примусового виконання виконавчого напису, в рамках виконавчого провадження № 65039498, на розрахункові рахунки приватного виконавця Лисенко Ю.О. з неї стягнуто наступні кошти: в травні 2021 року - 1229,87 грн., в червні 2021 року 903,46 грн., у липні 2021 року 665,00 грн., у жовтні 2021 року - 673,98 грн., у листопаді 2021 року 677,70 грн., у жовтні 2023 року - 505,00 грн., а всього 4 655,10 грн. (а.с.27,28,28 зворот,30, 30 зворот).

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 26 цього Закону України, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Нормами ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Частиною 7 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У даному випадку стягнення з позивачки, як боржника на користь приватного виконавця зазначених грошових коштів (витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця), пов`язане зі здійсненням приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження».

Суду не надано підтверджень, що будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження позивачем оскаржувались та були визнані незаконними.

Вирішуючи спір, суд враховує, що при виконанні професійних обов`язків, визначених законодавством України, приватний виконавець не мав передумов для звільнення позивачки від сплати витрат виконавчого провадження. В силу положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, вищезазначені висновки суду, узгоджуються з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі № 206/2212/18.

З огляду на викладене вище, стягнуті з позивачки на користь приватного виконавця Лисенка Ю.О. кошти не можуть вважатись безпідставно набутими в розумінні ст. 1212 ЦК України, а тому суд вважає вимогу ОСОБА_1 в цій частині необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 коштів, стягнутих з неї на підставі оспорюваного виконавчого напису в рахунок погашення заборгованості, суд приходить до наступного.

Відповідно до частин 1,2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з частиною 3 статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Оскільки, суд дійшов висновку, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, то і подальше утримання такого майна є протиправним, оскільки правова підстава для набуття грошових коштів, як Банком, так і приватним виконавцем в ході проведення виконавчих дій, відпала.

При цьому, суд враховує, що вказана безпідставно набута сума не підпадає під перелік випадків, коли безпідставно набуте не підлягає поверненню відповідно до вимог ст.1215 ЦК України.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачка надала суду відомість по виконавчих листах за період з червня 2024 року по листопад 2024 року, згідно якої загальна сума стягнутих з неї коштів складає 11 808,50 грн. (а.с.67).

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене вище, суд не може вважати надану позивачкою відомість по виконавчих листах належним та допустимим доказом, оскільки вона не містить інформації на підставі чого відбувались дані стягнення з позивачки, та чи перераховувались дані кошти саме на рахунок АТ «Сенс Банк». А тому вимога щодо стягнення з відповідача коштів, утриманих з позивачки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, є не доведеною та не підлягає задоволенню.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн. за подання до суду позовної заяви (а.с.9).

На підставі викладеного та керуючись ст..1212 ЦК України,ст.ст. 12,13,18,62,64,76,81,89,141,206,263-265,268 ЦПК, Законом України "Про нотаріат", Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України № 296/5 від 22.02.2012 року, ЗУ «Про виконавче провадження», суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис від 18.02.2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 7399, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 20 750,98 грн. (двадцять тисяч сімсот п`ятдесят грн. 98 коп.) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (після зміни назви - АТ «Сенс Банк») таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.)

В іншому відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Рунчева