Справа 556/3464/24
Номер провадження 2/556/297/2025

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

07.05.2025 Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Котик Л.О.

при секретарі Соловей Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в селищі Володимирець цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що 23.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі ТОВ "БІЗПОЗИКА") та ОСОБА_1 було укладено Договір № 490219-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

23.02.2024, ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір № 490219-КС-001 про надання кредиту.

23.02.2024, ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 490219-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 23.02.2024 між ТОВ «БІЗПОЗИКА та ОСОБА_1 було укладено Договір № 490219-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 19 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Пунктом 2. Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі Проценти за користування Кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.

Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 19 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).

До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 490219-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав.

У зв`язку з цим виникла заборгованість, яка станом на 14.11.2024 становить - 82 523,60 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 19 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 60 673,60 грн; суми прострочених платежів за комісією 2 850,00 грн..

З посиланням на відповідні правові норми та докази, зважаючи на те, що відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 82 523,60 грн, що підтверджується відповідним розрахунком.

Крім того, просить стягнути з ОСОБА_1 понесені банком судові витрати у справі, у сумі 2422,40 грн.

Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 02.12.2024.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 24.12.2024 відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просять розглянути справу у їх відсутності, позов задовольнити.

Належним чином повідомлений відповідач, повторно в судове засідання не з"явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.

А тому судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи те, що відповідач не виконав свої грошові зобов`язання, суд приходить до наступних висновків:

23.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі ТОВ "БІЗПОЗИКА") та ОСОБА_1 було укладено Договір № 490219-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Так, 23.02. 2024, ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір № 490219-КС-001 про надання кредиту.

23.02.2024, ОСОБА_1 , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 490219-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено відповідачу, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-4567, на номер мобільного телефону , що був зазначений Позичальником у його анкеті в особистому кабінеті, котрий Боржником було введено/відправлено.

Позивач видав 23.02.2024 кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою №747/11 від 17.11.2024. Сума перерахунку 19000 грн.

Згідно відповіді на запит, наданого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №20.1.0.0.0/7-250228/17436-БТ від 07.03.2025, ОСОБА_1 в банку емітовано картку №

НОМЕР_3 як зазначено у Виписці за договором №б/н за період 23.02.2024 09.08.2024, ОСОБА_1 користувався коштами з кредитної картку № НОМЕР_2

Згідно довідки про стан заборгованості ОСОБА_1 за Договором № 490219-КС-001 про надання кредитувід 23.02.2024, станом на 16 листопада 2024 року, ОСОБА_1 має загальну заборгованість за договором в сумі 82 523,60 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 19 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 60 673,60 грн; суми прострочених платежів за комісією 2 850,00 грн..

До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 490219-КС-001 про надання кредитувід 23.02.2024 належним чином не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

З прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, - ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Надані позивачем докази містять відомості про підписання договору, за яким вирішено стягнути заборгованість, електронним цифровим підписом, зокрема позичальником, за допомогою одноразового ідентифікатора, вчиненим з урахуванням положень ч. ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", ч. 1 ст. 205 ЦК України.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18), від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Таким чином, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надало належні і допустимі докази укладення із ОСОБА_1 кредитного договору № 490219-КС-001 про надання кредитувід 23.02.2024 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 19 000 грн.

Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитних договорів (ст. 638 ЦК України).

Станом на день розгляду справи заборгованість за договором кредиту відповідачем не погашена, тому сума простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 19000 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо нарахування відсотків та комісії, суд зазначає таке.

Станом на 14.11.2024 у ОСОБА_1 наявна заборгованість за нарахованими процентами, в розмірі 60 673,60 грн.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

За правилами ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до частини 3 статті 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст.12, ч. 1 ст.13, ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Тобто, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно із п.2 ч.2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Позовні вимоги стосуються нарахування заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за нарахованими процентами, і не стосуються неустойки (пені, штрафу).

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 490219-КС-001 про надання кредитувід 23.02.2024 містить всі істотні умови, а саме: суму кредиту, строк кредитування, проценти за користування, сукупну вартість кредиту у відсотковому співвідношенні та грошовому вираженні, який підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора (одноразового пароля) UА-4567.

Щодо розміру процентів, то такий розмір, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Тлумачення змісту кредитного договору та додаткової угоди до нього дає підстави для висновку, що сторонами погоджено саме відсоткову ставку за користування кредитом, а не відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, що настає у разі невиконання зобов`язань за договором.

Відповідно до вимог ч.ч.1 та 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів того, що під час укладення оспорюваного договору, він не був ознайомлений з усіма його умовами. Крім того, в ході судового розгляду судом не встановлено обставин, які б свідчили про несправедливість умов кредитного договору чи наявність положень, які б вводили відповідача в оману щодо змісту правочину та наслідків його невиконання.

Відтак, з наданих представником позивача та досліджених судом доказів установлено, що 23.02. 2024 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір № 490219-КС-001 про надання кредиту.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Кредитний договір, укладений між сторонами даного спору 14.11.2024, повністю або хоча б частково ніким (в тому числі і відповідачем) у встановленому законом порядку не оскаржувався (докази про таке у матеріалах справи відсутні), а відтак є чинним.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує цілим рядом документів, які ним долучені до позовної заяви, а саме: підписаним відповідачем (одноразовим електронним підписом) Паспортом споживчого кредиту, розрахунком заборгованості, тощо.

В той же час, відповідачем так і не було подано до суду жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 у справі №753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості (в даному випадку - заборгованості за нарахованими процентами) є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку, оскільки спростування доказів позивача є процесуальним обов`язком саме відповідача (а не суду).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що кредитний договір був укладений у спосіб передбачений чинним законодавством з дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які не порушують вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. Відповідач свої зобов`язання по договору не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення кредиту, відповідно позовні вимоги в частині нарахування відсотків також слід задовольнити в повному обсязі.

Таким чином, за умовами Договору № 490219-КС-001 про надання кредиту від 23.02.2024 сторони погодили строк його дії, кредитодавець нараховував проценти за користування кредитом, а тому позовні вимоги в частині стягнення відсотків в розмірі 60 673,60 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до умов кредитного Дооговору № 490219-КС-001 про надання кредиту від 23.02.2024, ОСОБА_1 отримав в кредит грошові кошти зі сплатою комісії в розмірі 2850 грн.

Оскільки на даний час комісія, пов`язана з наданням кредиту ОСОБА_1 не сплачена, то і в цій частині позовні вимоги слід задовольнити.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ у справі «Христов проти України» від 19.02.2009 року, суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008? року та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» від 8 квітня 2010 року наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грутуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить висновку, що позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню.

А тому з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» слід стягнути загальну суму заборгованості за Договором № 490219-КС-001 про надання кредитувід 23.02.2024 у розмірі 82 523,60 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 19 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 60 673,60 грн; суми прострочених платежів за комісією 2 850,00 грн.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 гривень, розрахований з урахуванням положень ст.4 ЗУ «Про судовий збір», який підлягає стягненню з відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.3,4,12,13,76-81,141,211,223,247,258-259,263-265,268,272,273,279,280-289,354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», , заборгованість за Договором № 490219-КС-001 про надання кредиту від 23.02.2024, що становить 82 523 (вісімдесят дві тисячі п"ятсот двадцять три) гривн 60 копійок, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 19 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 60 673,60 грн; суми прострочених платежів за комісією 2 850,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», , сплачений судовий збір в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Котик Л.О.

Учасники процесу:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», місце знаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання згідно відповіді ВОМІР МП УДМС в Рівненській області за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .