Справа № 539/623/25
Провадження № 2/539/564/2025
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 травня 2025 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді Рудалєвої Л.В.,
при секретарі судового засідання Бас В.Г.,
учасники справи в судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Лубни Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -
УСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
11 лютого 2025 року до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (далі суд) звернулася ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) (далі позивачка) із позовною заявою до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) (далі відповідач) про стягнення коштів за договором позики, в якій просить суд стягнути із відповідача на користь позивачки кошти у сумі 559 889,55 грн.
Свою позицію позивачка обгрунтовує тим, що між нею та відповідачем 14 серпня 2018 року було укладено договір позики у письмовій формі в присутності свідка, відповідно до якого позивачка надала відповідачу у борг кошти 12 000,00 доларів США до 13 серпня 2022 року з умовою оплати рівними частинами протягом строку позики. Крім того, відповідач мав сплатити позивачці проценти за користування позикою 2 400,00 доларів США. Проте, відповідач повернув тільки 900,00 доларів США, у зв`язку з чим позивачка була змушена звернутися до відповідача із письмовою вимогою про повернення боргу. Вимога відповідачем не була отримана, а тому позивачка була змушена звернутися до суду із цієї позовною заявою.
Як правову підставу звернення до суду із вказаною позовною заявою позивачка зазначила вимоги статей 536, 527, 530 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) щодо обов`язковості виконання умов укладеного договору, статей 1046, 1047,1049 ЦК України щодо обов`язковості виконання позичальником зобов`язань за договором позики.
24 квітня 2025 року до суду від представника відповідача надійшла заява, в якій зазначено про те, що відповідач визнає позовні вимоги та проти задоволення позову не заперечує.
Заяви, клопотання учасників справи
24 квітня 2025 року до суду від представника відповідача надійшла заява, серед іншого, про розгляд справи без участі відповідача/його представника.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою від 19 лютого 2025 року суд залишив позовну заяву без руху.
Ухвалою від 27 лютого 2025 року суд, враховуючи усунення недоліків позовної заяви, прийняв її до розгляду та відкрив провадження у цій справі, постановив проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження із викликом сторін, призначив підготовче судове засідання на 04 квітня 2025 року.
Протокольною ухвалою від 04 квітня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 24 квітня 2025 року.
У зв`язку із тим, що відповідач, повідомлений належним чином, не з`явився у судове засідання, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, а позивач не заперечує, суд розглядає справу та ухвалює рішення на підставі документів, що в ній містяться.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на вимоги частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
14 серпня 2018 року між ОСОБА_1 (позикодавець, позивачка) та ОСОБА_2 (позичальник, відповідач) в присутності свідка ОСОБА_3 було укладено Договір позики, відповідно до якого позикодавець (позивачка) передав позичальнику (відповідач) у строкову поворотну позику грошові кошти у сумі 12 000,00 доларів США (пункт 1 Договору позики) (а.с.5).
Позичальник зобов`язується повернути суму позики чотирма рівними частинами:
до 13 серпня 2019 року включно 3 000,00 доларів США,
до 13 серпня 2020 року включно - 3 000,00 доларів США,
до 13 серпня 2021 року включно - 3 000,00 доларів США (пункт 3 Договору позики).
За користування грошовими коштами в день останнього платежу та повного погашення позики позивальник (відповідач) зобов`язаний сплатити проценти за користування коштами у сумі 2 400,00 доларів США (пункт 4 Договору позики).
Зі змісту пункту 5 Договору позики вбачається, що строк дії договору до 13 серпня 2022 року.
12 листопада 2024 року позивачка (позикодавець) надіслала відповідачу (позичальнику) вимогу про негайне і повне повернення позики, відповідно до якої поінформувала про те, що повернуто тільки 900,00 доларів США (а.с.6).
Вказана вимога повернулася позивачці з відміткою «Укрпошти» «За закінченням терміну зберігання»
Отже, суд встановив, що між позивачкою та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним ним Договором позики.
Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) станом на дату виникнення спірних правовідносин.
Не погоджуючись із відповідачем, який не сплатив повністю заборгованість за Договором позики, позивачка звернулася із цим позовом до суду.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.
Норми права, які застосував суд
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (частина перша статті 1047 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга цієї статті).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Оцінка суду
Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя статті 263 ЦПК України).
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача слід задовольнити з огляду на таке.
Передусім суд зазначає, що відповідно до змісту статей 526, 626, 627 ЦК України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.
Позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, звертає увагу суду на те, що відповідач не виконав повністю умови укладеного ним Договору позики, а тому заборгованість слід стягнути у судовому порядку.
Відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, у заяві до суду повідомив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Суд, оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи, чинне законодавство України із вказаного спірного питання, дійшов наступних висновків.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Указана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18.
Досліджуючи, зокрема договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.
Оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження факту повного повернення грошових коштів позивачці за Договором позики відповідачем не надано, відповідач не заперечує факту повернення 900,00 доларів США, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу.
При цьому, що стосується валюти зобов`язання суд зазначає таке.
Як вбачається із вказаних вище статей ЦК України, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Як було зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, відповідачем були отримані у борг за Договором позики грошові кошти 12 000,00 доларів США. З урахуванням поверненого боргу 900,00 грн, заборгованість за Договором позики відповідача перед позивачкою станом на дату подання позову становить 13 500,00 грн.
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі N 373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року у справі N 723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі N 320/5115/17, постанов Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18).
Відповідно до правової позиції, викладеної в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 740/4842/15-ц(14-80цс20) за грошовим зобов`язанням, вираженим у договорі в гривні із зазначенням еквіваленту в іноземній валюті, сума, яка підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову (заяви про збільшення позовних вимог) або на день ухвалення судового рішення (якщо позивачем сформульовано саме таку вимогу стягнути суму заборгованості у гривневому еквіваленті за курсом іноземної валюти на дату ухвалення судового рішення), і якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
З огляду на викладене, заявлення позовних вимог про стягнення боргу за Договором позики у гривні за курсом на день подання позову, є правом позивачки як стягувача, яким вона скористалася.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем були отримані у борг за Договором позики грошові кошти, з яких, з урахуванням суми повернення, відповідач має сплатити борг у сумі 13 500 доларів США.
Офіційний валютний курс НБУ станом на 10 лютого 2025 року становив 41,4733 грн за 1 долар США (13 500 доларів США * 41,4733 грн = 559 889,55 грн).
Таким чином, позовні вимоги про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу у національній валюті гривні в розмірі 559 889,55 грн грунтуються на вимогах закону, а тому зазначена сума підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 урахуванням вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а борг відповідача перед позивачкою у сумі 13 500,00 доларів США може розраховуватися за офіційним курсом гривні до долара США, інформація про який долучена до матеріалів справи станом на 10 лютого 2025 року (подання позову до суду) та становить 559 889,55 грн, тому вимоги позивачки є обгрунтованими.
Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 5 598,90 грн, що підтверджується Квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 21 лютого 2025 року (а.с.18) та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 20 грудня 2024 року (а.с.143).
Оскільки суд задовольняє заявлені вимоги, судовий збір слід стягнути із відповідача на користь позивачки.
На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 81, 141, 142, 258, 259, 263, 265, 273 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 ) суму боргу у сумі 559 889 (п`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять) гривень 55 (п`ятдесят п`ять) копійок
Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 ) судовий збір на суму 5 598 (п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім) гривень 90 (дев`яносто) копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Лубенського міськрайонного суду

Полтавської області Л.В.Рудалєва