Справа № 466/9481/17
Провадження № 2/466/21/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Комарницької В.-М.В.

представника позивача Шеіни А.А.

представника відповідача Мотрук М.Ю.

представника відповідача Полуліх Н.І.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 , з участю третьої особи Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» про скасування розпоряджень, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в :

позивач звернулась до суду з позовом до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 , в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила:

1. Скасувати розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради:

- Л№846 від 12.08.2004 «Про присвоєння поштового номера»;

- №152 від 16.02.2005 «Про оформлення права власності на квартири та житлові будинки в м. Львові» в частині щодо оформлення ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

2. Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок від 16.02.2005 року, видане Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , серія ЯЯЯ №077102 на підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №152 від 16.02.2005 «Про оформлення права власності на квартири та житлові будинки в м. Львові».

3. Скасувати реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , здійснену на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 16.02.2005 року, виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належало 1/2 частки будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 , а відповідач є власником іншої частини цього будинку. Обоє проводили самочинне будівництво, яке в подальшому узаконили. У 2017 році, коли вона вирішила подарувати свою частку то дізналась, що в процесі узаконення самочинного будівництва відповідач оформив право власності на весь будинок, що порушує її права як власника. Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради своїм розпорядженням присвоїла її будинковолодінню окремий поштовий номер «144-А», однак це розпорядження, а також висновок про можливість розподілу будинку суперечить правовстановлюючим документам на будинок. Тому, просить в судовому порядку скасувати правовстановлюючі документи відповідача.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Баєвої О.І. від 01 грудня 2017 року відкрито провадження у справі.

Відповідач відзиву на уточнену позовну заяву не подав, однак скерував на адресу суду письмові пояснення у яких зазначив, що після проведення самочинного будівництва його та позивача частки в будинку змінились, він став власником 4/5 частин будинку, а ОСОБА_3 1/5. Вони спільно звернулись до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради з приводу узаконення самочинного будівництва та спільно просили розділи будинок на два самостійних об`єкти. Його частина будинку отримала номер «144», а частина позивача «144-А», після чого він отримав відповідні правовстановлюючі документи, тоді як ОСОБА_3 не завершила процес оформлення своєї частки будинку після узаконення здійсненого нею самочинного будівництва. Просить в позові відмовити, оскільки права ОСОБА_3 не порушені.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених в уточненій позовній заяві.

Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги заперечили, просили в позові відмовити з огляду на те, що відповідачами право позивача жодним чином не порушено.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належала 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №2-4746, видане 23.10.1998 державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори, на підставі заповіту, посвідченого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою 09 10.1995 року за реєстровим №4-3052.

09.11.1998 Львівським обласним державним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки було зареєстровано та записано в реєстрову книгу №37 за реєстровим №6722 за ОСОБА_3 ? частину будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Третьою Львівською держнотконторою від 23.10.1998 в р.№2-4746.

Спадкове майно, на яке видано вищевказане свідоцтво, складалося із 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями та спорудами: східці, позначені на плані літерою А; вбиральня, позначена на плані літеро літерою У, огорожа, позначена на плані цифрою 1; сараї, позначені на плані літерами В.Д., що знаходиться по АДРЕСА_2 та належало померлій ОСОБА_4 матері ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого 24.02.1964 виконавчим комітетом Шевченківської районної Ради депутатів трудящих та зареєстрованого у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації 24.02.1964 за №6722.

Крім того, ОСОБА_4 матір`ю ОСОБА_3 у 80-х роках було переобладнано цегляний сарай в літню кухню, що стверджується копією листа ЛМБТІ №677 від 19.05.1985.

Відповідачу ОСОБА_2 належить частина житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 3-ю Львівською державною нотаріальною конторою 03.07.1987 року в реєстрі за №2-2987.

Згідно з вказаним Договором ОСОБА_2 купив 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться у АДРЕСА_1 та складається в цілому з трьох кімнат житловою площею 29,80 кв.м. та двох кухонь. До будинку відносяться господарські будівлі: чотири сараї, туалет, погреб.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стали співвласниками по 1/2 частці житлового будинку

АДРЕСА_1 подальшому ОСОБА_2 самовільно провів прибудову на місці демонтованої належної йому 1/2 частини будинковолодіння та влаштував металевий гараж за вказаною адресою.

За заявами співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради прийнято розпорядження №506 від 05.05.2001 «Про самовільне будівництво».

3 вказаного розпорядження вбачається, що висновком міжвідомчої комісії /прот. №5 пар.6 від 13.03.2001/ визначено технічну можливість подальшої експлуатації самовільно проведених прибудов та літньої кухні на вул. Розточчя згідно з проектними пропозиціями. Гараж демонтувати у зв`язку з порушенням санітарних та пожежних норм. Пунктом 1 даного розпорядження погоджено подальшу експлуатацію самовільно проведених прибудов розміром 12,5х6,3м., 4,14х4,18м. та літньої кухні розміром 6. 6х4,1м. будинку АДРЕСА_1 згідно з проектними пропозиціями.

Пунктом 2 даного розпорядження зобов`язано ОСОБА_2 , зокрема, зареєструвати будівництво в міській інспекції ДАБК, гараж демонтувати, просити Львівське ОДКБТІ ЕО та зобов`язати начальника ЖЕК-41 внести зміни в технічну документацію АДРЕСА_1 згідно з цим розпорядженням.

14.08.2002 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали Дозвіл на виконання будівельних робіт №454c/02 від 14.08.2022, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю. З даного дозволу вбачається, що реконструкції житлового з будинку з прибудовою на АДРЕСА_1 будівництвом завершена.

24.01.2003 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як співвласники будинку АДРЕСА_1 отримали Акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації, який 04.04.2003 був затверджений рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №278 «Про затвердження акта державної технічної комісії про готовність до експлуатації житлового будинку на АДРЕСА_1 ».

З метою реєстрації права власності самовільного будівництва (прибудов) за кожним зі співвласників, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись у Львівське обласне державне комунальне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки для визначення ідеальних долей між співвласниками.

Згідно з Висновком про визначення ідеальних долей між співвласниками №4/6153 від 14.08.2003 виданим ОДКБТІ та ЕО за ОСОБА_2 визначено 4/5 ідеальних частин, а за ОСОБА_3 - 1/5 ідеальних частин.

Розпорядженням №1536 від 18.12.2003 «Про затвердження Висновку Львівського ОДКБТІ та ЕО «Про визначення ідеальних долей між співвласниками буд. АДРЕСА_1 » Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради затверджено Висновок Львівського ОДКБТІ та EO N№4/6153 від 14.08 2003 про визначення ідеальних долей між співвласниками будинку АДРЕСА_1 .

Львівське обласне державне комунальне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки за заявою ОСОБА_2 надало виконкому Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Висновок №4/28152 від 30.06.2004 «Про можливість розподілу будинковолодіння АДРЕСА_1 на два самостійних з присвоєнням окремих поштових номерів».

3 вказаного висновку вбачається, що: « після вивчення архівних матеріалів ЛОДКБТІ та ЕО встановлено, що: «будинок АДРЕСА_1 складається з 2-х квартир та належать на праві спільної часткової власності:

квартира АДРЕСА_3 загальною площею 120,4 кв. м. належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою від 03.07.1987 в р.№2-2987;

квартира АДРЕСА_4 загальною площею 32.2 кв.м належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Третьою Львівською державною нотаріальною конторою від 23 10.1998 в р. №2-4746.

З урахуванням вказаного, а також того, що «...квартири в будинку ізольовані та відокремлені, займають відповідні частини будинку з окремими входами, ЛОДКБТІ та ?? вважає, що технічно можливо розділити будинок АДРЕСА_1 на два самостійних з присвоєнням поштових окремих номерів:

квартирі АДРЕСА_5 ,

квартирі АДРЕСА_6 .»

10.08.2004 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Шевченківської районної адміністрації м. Львова з прохання розділити будинок АДРЕСА_1 на два самостійних з присвоєнням окремих поштових номерів.

12.08.2004 Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради прийнято розпорядження №846 «Про присвоєння поштового номера», яким розділено будинок АДРЕСА_1 на два самостійних з присвоєнням окремих поштових номерів:

квартирі АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_2 загальною площею 59.2 кв.м, залишити поштовий номер АДРЕСА_1 ;

квартирі АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_3 загальною площею 322 кв.м. присвоїти поштовий номер АДРЕСА_1 .

Коли ОСОБА_3 вирішила подарувати своїй внучці ОСОБА_5 належну ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 та звернулася до нотаріуса, який зобов`язав її надати необхідні документи щодо реєстрації належної їй частки будинку з ОКП ДОР «БТІ та ЕО», то отримавши довідку ОКП ДОР «БТІ та ЕО» від 12.09.2017 року №2/8869, нотаріус повідомила, що згідно свідоцтва про право власності, виданого на підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 16.02.2005 року №152, житловий будинок АДРЕСА_1 , в цілому належить ОСОБА_2 на праві власності.

Вважаючи своє право порушеним ОСОБА_3 звернулась до суду з цим позовом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого вона 04.02.2016 заповіла своїй дочці ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право.

Після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса про видачу мені свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями, однак отримала від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Окіс І.С. постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії

Так, з постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії №54/02-31 від 04.10.2023, виданої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Окіс І.С. вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що подані відомості та документи, необхідні для вчинення такої нотаріальної дії, містять невідповідності.

Згідно з довідки Обласного комунального підприємства «БТІ та ЕО» Львівської обласної ради від 08.06.2023 за №178-3 вбачається, що згідно інвентаризаційних матеріалів ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 05.08.2003 будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_3 1/2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори в реєстрі за №2-4746 від 23.10.1998, а за ОСОБА_2 1/1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради згідно з розпорядження №152 від 16.02.2005.

Вважаючи порушеним своє право на спадкування позивач звернулась до суду з уточненою позовною заявою.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила:

1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.

У справі яка розглядається як ОСОБА_3 , так і відповідач ОСОБА_2 первинно були співвласниками єдиного будинковолодіння АДРЕСА_1 , конфігурація якого змінилась як в результаті самочинного будівництва, здійсненого співвласником ОСОБА_3 , так і в результаті самочинного будівництва, здійсненого відповідачем ОСОБА_2 .

В процесі узаконення цього самочинного будівництва за кожним із співвласників збереглись приміщення, в т.ч. самочинно добудовані, якими вони фактично користувались і користуються станом на даний час, після чого кожен з будинків став самостійним об`єктом цивільних прав і якщо відповідач ОСОБА_2 завершив процедуру оформлення права власності на свою частину будинковолодіння, якому було присвоєно № 144, то ОСОБА_3 , як вбачається, цієї процедури не завершила.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 450/2286/16-ц (постанова від 07.10.2020 року) добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 подали спільну заяву від 10.08.2004 про розподіл будинку з присвоєнням окремих поштових адрес (а.с.108 т.1). Згідно висновку Львівського ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 30.06.2004 (а.с.111 т.1), в результаті поділу саме будинковолодінню ОСОБА_3 запропоновано присвоїти поштову адресу з номером «144-А», а номер «144» залишити за будинковолодінням, належним відповідачу ОСОБА_2 . Перед цим окремою заявою (а.с.122 т.1) ОСОБА_3 надала згоду на узаконення самочинного будівництва відповідачем ОСОБА_2 .

Цей висновок був затверджений перед зверненням до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, а відтак, ОСОБА_3 могла усвідомлювати, що в результаті проведеного поділу її будинковолодінню може бути присвоєно інший номер, ніж «144».

Крім того, жодних заяв чи заперечень щодо присвоєння її будинковолодінню іншого номера, ніж «144» ОСОБА_3 до Львівського ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» чи Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради не подавала.

Заперечення проти присвоєння цього номеру, до чого по суті зводяться аргументи позову про скасування правовстановлюючих документів, які підтримані правонаступником позивача, свідчить про порушення принципу добросовісності, адже такі заяви по факту суперечать попереднім заявам сторони, на які добросовісно розраховував відповідач ОСОБА_2 під час проведення розподілу будинковолодіння.

Так само, суд не приймає до уваги заперечення представника позивача, що стосується приватизації відповідачем земельної ділянки, в т.ч. під її будинковолодінням, оскільки такі обставини в межах цієї справи не досліджуються і позивач не позбавлена можливості висловити ці аргументи під час процедури приватизації земельної ділянки.

Аналогічно, не заслуговують на увагу аргументи позивача про те, що внаслідок дій відповідача вона поставлена в умови, при яких повинна переробляти правовстановлюючі документи на будинок, оскільки розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 05.05.2001 (а.с.119 т.1) затверджено висновок міжвідомчої комісії (а.с.120) про узаконення в т.ч. самочинного будівництва проведеного гр. ОСОБА_3 . Відтак, незалежно від поведінки відповідача ОСОБА_3 повинна була переоформити свої правовстановлюючі документи на будинок.

Тому суд визнає позов безпідставним та в його задоволенні відмовляє, оскільки як свідчать матеріали справи, позивачу, для оформлення права власності на свою частину будинковолодіння потрібно лише завершити відповідну адміністративну процедуру. Відповідач в результаті оформлення права власності на свою частину будинковолодіння після його поділу жодним чином не порушив прав ОСОБА_3 та відповідно її правонаступника, яка залишилась власником належних їй приміщень, що виключає можливість скасування правовстановлюючих документів.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у випадку задоволення позовних вимог буде порушено право власності відповідача на належне йому майно, яке ним оформлене на законних підставах та у встановленому законом порядку, що буде порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд приходить до висновку про відсутність порушень прав позивача, що є наслідком відмови в позові в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати стягненню з відповідачів на користь позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354, ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 , з участю третьої особи Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» про скасування розпоряджень, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, , юридична адреса :м. Львів, вул. Липинського, буд. 11.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомо, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки», , юридична адреса :м. Львів, вул. Липинського, буд. 54.

Суддя О. І. Баєва