ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 711/2317/24
Провадження № 22-ц/821/216/25
Категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Гончар Н. І., Новікова О. М.,

секретаря - Глущенко І. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в особі його законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_5 - в особі його законного представника ОСОБА_7 , ОСОБА_7 про встановлення факту батьківства,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 ; заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в особі його законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_5 - в особі його законного представника ОСОБА_7 , ОСОБА_7 про встановлення факту батьківства, -

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про встановлення факту батьківства ОСОБА_8 , уродженця м. Попасна Попаснянського району Луганської області, який помер (загинув) ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно ОСОБА_9 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Запоріжжя Запорізької області.

В обґрунтування заяви зазначала, що ОСОБА_1 в період часу з 2014 року по 2020 рік проживала спільно з ОСОБА_8 .

В цей період часу вони разом проходили військову службу у в/ч НОМЕР_1 в Донецькій області, проживали як чоловік та жінка та вели спільне господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась донька ОСОБА_10 .

В свідоцтві про народження доньки батько записаний зі слів матері в порядку ч. 1 ст. 135 СК України, так як на час народження дитини ОСОБА_8 перебував в офіційному шлюбі з іншою жінкою.

З березня 2022 року ОСОБА_8 перебував на службі в ЗСУ за контрактом, а в травні 2023 року загинув, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 227, виданим 22.05.2023 Синельниківським відділенням КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради.

Вказувала, що за свого життя ОСОБА_8 допомагав їй матеріально, надавав грошові кошти на утримання доньки та піклувався про неї. Хоча вони з 2020 року вже не проживали разом, однак підтримували добрі відносини.

На даний час виникла необхідність у встановленні факту батьківства ОСОБА_8 відносно її доньки ОСОБА_10 , оскільки це необхідно для одержання на дитину виплат та надання пільг, передбачених чинним законодавством України.

Встановити батьківство ОСОБА_8 відносно доньки ОСОБА_10 в позасудовому порядку неможливо, тому ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Заявниці роз`яснено, що заявлені нею вимоги можуть бути розглянуті у порядку загального або спрощеного позовного провадження.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що метою звернення заявниці до суду із заявою про встановлення факту батьківства ОСОБА_8 відносно її доньки ОСОБА_10 , є встановлення в судовому засіданні обставин, необхідних для отримання виплат та пільг на дитину, в тому числі і для призначення та виплати, як члену сім`ї загиблого допомоги, передбаченої ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», після смерті ОСОБА_8 .

Оскільки на отримання передбаченої законодавством України одноразової грошової допомоги можуть претендувати батьки загиблого, його діти та дружина, судом до участі в справі в якості заінтересованих осіб залучені наступні особи: батьки загиблого ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , дружина загиблого ОСОБА_7 , повнолітня дочка ОСОБА_4 , неповнолітній син ОСОБА_5 , в особі законного представника ОСОБА_6 , неповнолітній син ОСОБА_5 , в особі законного представника ОСОБА_7 .

На переконання суду першої інстанції, встановлення вказаного юридичного факту породжуватиме для ОСОБА_11 певні юридичні наслідки, які впливатимуть на права ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , що, у свою чергу, свідчить про те, що у даному випадку існує спір про право, який підлягалає розгляду у позовному провадженні.

В ухвалі суд першої інстанції дійшов висновку про те, що юридичний факт, про встановлення якого просить заявниця ОСОБА_1 , не може бути встановлений у порядку окремого провадження, так як існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження, а тому, оскільки провадження у даній справі вже було відкрито та справу призначено до розгляду, відповідна заява ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства підлягає залишенню без розгляду.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою ОСОБА_1 звернулася до Черкаського апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково визнав, що встановлення факту батьківства породжуватиме для ОСОБА_11 певні юридичні наслідки, які впливатимуть на права інших осіб, що свідчить про те, що у даному випадку існує спір про право.

Зазначає, що спір про право в частині виплат, як членам сім`ї загиблого допомоги, передбаченої ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», може існувати виключно між отримувачами виплат та Міністерством оборони України, яке визначає коло отримувачів виплат та розмір виплат.

Спір про право між отримувачами виплат, які мають рівні права, взагалі неможливий.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що норми процесуального права передбачають встановлення наявності спору про право, а не припускати його можливість.

Зазначає, що вона позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити факт батьківства дитини. Отже, факт про встановлення якого вона просить, має юридичне значення. При цьому чинне законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження цього факту, його встановлення не пов`язується з вирішенням спору, а є необхідним для подальшого подання документа, що засвідчував би наявність сімейних відносин між дочкою і померлим її батьком, з метою призначення соціальних виплат дитині встановлених законодавством України і які є безспірними.

Залишаючи заяву про встановлення факту батьківства без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту батьківства потрібно для реалізації дитиною права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_8 , тобто фактично у заявниці виникає спір про право на отримання грошових коштів із заінтересованими особами, залученими до участі у справі. Таким чином, факт, який заявниця просить встановити, не може бути встановлений в порядку окремого провадження, оскільки спір про право на отримання матеріальної допомоги підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

На думку скаржниці, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що така вимога має бути заявлена в порядку позовного провадження.

В апеляційній скарзі скаржниця посилається на п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», яким судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо, згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

При цьому, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та дійшов до передчасних висновків про необхідність розгляду її заяви у порядку позовного провадження, оскільки судом не було зазначено, який саме та між ким виник спір про право.

Вказує, що зазначене унеможливлює розгляд справи за правилами позовного провадження через відсутність відповідачів.

Просить апеляційний суд оскаржувану ухвалу скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

04.02.2025 на адресу Черкаського апеляційного суду через засоби поштового зв`язку надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Шмуйлової І. М. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а судове рішення першої інстанції без змін.

Зазначає, що в судовому засіданні заінтересовані особи заперечували проти задоволення заяви і заявляли про наявність спору про право та необхідність розгляду такої справи саме в порядку позовного провадження, оскільки встановлення факту батьківства призведе до зменшення розміру грошової виплати, яка відповідно до п. 6 ст. 16-3 ЗУ «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначається і виплачується Міністерством оборони України, тобто встановлення такого факту впливатиме на їх права.

Вважає, що за наявності спору про право на отримання грошової допомоги, який виник чи може виникнути між заявницею та заінтересованими особами, вимоги підлягають розгляду за правилами позовного, а не окремого провадження.

Учасники справи про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3 адвоката Шмуйлової І. М., дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою в якій просила встановити факт батьківства ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Попасна Попаснянського району Луганської області, який помер (загинув) ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно ОСОБА_9 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Запоріжжя.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 05.07.2016 Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. В графі «Батько» значиться ОСОБА_12 (а.с. 7).

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 0 від 05.07.2016 відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 8).

Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 227 від 22.05.2023 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , смерть настала під час проведення бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Згідно копій довідок від 11.11.2022 № 7101- та № 7101- ОСОБА_1 , ОСОБА_11 є особами взятими на облік внутрішньо переміщеної особи та мають фактичне місце проживання/перебування АДРЕСА_1 (а.с. 13, 14).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду суд першої інстанції виходив із того, що встановлення факту батьківства ОСОБА_8 породжуватиме для ОСОБА_9 певні юридичні наслідки, які впливатимуть на права ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , що, у свою чергу, свідчить про те, що у даному випадку існує спір про право, який підлягає розгляду у позовному провадженні.

Таким чином, за наявності спору про право на отримання грошової допомоги, який виник чи може виникнути між заявницею та заінтересованими особами, на думку суду першої інстанції, вимоги підлягають розгляду за правилами позовного, а не окремого провадження.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, зокрема матір`ю дитини.

Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до ст. ст. 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування ст. 130 СК України.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18, від 15 квітня 2021 року у справі 361/2653/15, від 31 січня 2024 року у справі 752/13549/22.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено ч. 1 ст. 315 ЦПК України, який не є вичерпним. Так, згідно з ч. 2 даної статті ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Отже, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Частиною 4 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Таким чином, задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, допускається виключно у разі, якщо цей факт безпосередньо породжує для заявника конкретні юридичні наслідки. Відповідно, заявник у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, визначає з якою саме метою він просить установити такий факт, виникнення яких саме прав та обов`язків ставиться в залежність від встановлення такого факту.

Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах (ч. 6 ст. 294 ЦПК України).

Тобто визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Звертаючись із заявою про встановлення факту батьківства ОСОБА_8 відносно ОСОБА_11 , заявниця зазначала мету встановлення такого факту - одержання на дитину виплат та надання пільг, передбачених чинним законодавством України.

В апеляційній скарзі скаржниця вказує, що наявність права на призначення та виплати допомоги, як члену сім`ї загиблого, у інших членів сім`ї, жодним чином не свідчить про наявність спору. Адже це право є безспірним.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, яка передбачена ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» також є видом виплат, яку мають право отримати, зокрема, і діти загиблої (померлої) особи.

Апеляційний суд зазначає, що саме виникнення права на виплати та пільги передбачені чинним законодавством України, в тому числі і одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, передбачає спір, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Відтак, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що оскільки встановлення факту батьківства потрібно заявниці для отримання виплат та пільг на дитину, то спір повинен вирішуватись у порядку позовного провадження. Враховуючи, що провадження у даній справі було відкрито та справу було призначено до розгляду, то відповідно заяву ОСОБА_1 слід було залишити без розгляду.

При цьому суд першої інстанції роз`яснив, що заявниця не позбавлена права звернутись для вирішення питання в порядку позовного провадження.

Отже, вказане вище виключає розгляд справи в порядку окремого провадження та підтверджує висновки суду першої інстанції, що існує спір про право, адже заявлені у цій справі заявницею вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків інших осіб.

Встановлення факту батьківства впливатиме на права інших членів сім`ї, чим доводиться наявність спору як про факт, так і про право, а розгляд спору про встановлення факту батьківства у порядку окремого провадження позбавляє родину загиблого низки ключових процесуальних прав, якими наділені відповідачі у позовному провадженні, зокрема принципу змагальності.

У постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі № 643/14985/18-ц вказано, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, в необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Тобто критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Верховний Суд у своїх постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 та від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17 виснував, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Встановивши, що заявниці встановлення факту батьківства необхідно для отримання виплат та пільг на дитину, при цьому заінтересована особа ОСОБА_3 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_8 , заперечувала проти встановлення даного факту та заявляла про наявність спору про право, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про те, що факт, про встановлення якого просить заявниця, не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки за наявності спору про право на отримання грошової допомоги, який виник чи може виникнути між заявницею та заінтересованими особами, вимоги підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Відтак, доводи скаржниці в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції, залишаючи заяву без розгляду, дійшов передчасних висновків про необхідність розгляду її заяви у порядку позовного провадження, оскільки судом не було зазначено, який саме та між ким виник спір про право, не спростовують правильного висновку суду першої інстанції.

Відтак, інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 травня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Н. І. Гончар

О. М. Новіков