Справа №:755/2245/24
Провадження №: 2/755/365/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретаря - Бєльченко М.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Клімов А.Ю.,

інші учасники справи - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Десята київська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

06 лютого 2024 року до Дніпровського районного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Десята київська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд «надати/визнати ОСОБА_1 додатковий строк на прийняття спадщини після смерті померлого чоловіка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 50 року».

Вимоги позиву обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого позивач звернулась до приватного нотаріуса з метою консультації та дізналась про зміни у законодавстві, а саме, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється та отримати спадщину можна буде лише після завершення війни. Тому позивач вирішила, що зможе оформити спадщину у будь-який час або взагалі після закінчення бойових дій. Таке рішення позивача було пов`язано і з матеріальним становищем. З часом позивачу стало відомо, що брат її чоловіка подав заяву про прийняття спадщини і позивач через свого представника звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини. Проте, нотаріус повідомила, що заявник пропустила шестимісячний строк на прийняття спадщини та 01 серпня 2023 року винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач зазначає, що нею пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин - у зв`язку зі зміною законодавства, оскільки з 29 червня 2022 року діяли нові строки оформлення спадщини під час воєнного стану. Також позивач зазначає про введення в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року.

Справа була передана в провадження судді Арапіної Н.С., у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. (а.с.25-26)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року Витребувати у Десятої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи № 503/2023, відкритої після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.43)

Також ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.44).

Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва №225 від 20 березня 2025 року, відповідно до п.п. 2.3.50 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл вказаної справи.

24 березня 2025 року вказану справу було передано в провадження судді Гаврилової О.В. у відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 березня 2025 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 березня 2025 року справу прийнято до провадження судді Гаврилової О.В., постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено судове засідання. (а.с.153-154)

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Клімов А.Ю. в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача пояснив, що до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , позивач проживала з останнім 20 років, пропуск позивачем строку для прийняття спадщини є незначним - 1 місяць 2 дні та відбувся через зміни в законодавстві. Позивач вважала, що не пропускає такий строк. Також на пропуск строку вплинуло те, що відбувались бойові дії. Крім того, зазначив, що нещодавно позивач звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю.

Позивач підтримала пояснення свого представника.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Неодноразово надіслані на адресу відповідача ОСОБА_2 виклики до суду (судові повістки), повернулись без вручення з відмітною поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Представник третьої особи Десятої київської державної нотаріальної контори направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть та свідоцтвом про смерть (а.с.100-101).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на все належне йому майно.

Відповідач ОСОБА_2 , який є рідним братом ОСОБА_3 , 22 червня 2023 року звернувся до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_3 та 20 січня 2024 року - з повторною заявою про прийняття спадщини, в якій підтвердив свою заяву від 22 червня 2023 року (а.с.97-98, 112-113).

17 липня 2023 року позивач ОСОБА_1 склала нотаріально посвідчену заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та 20 липня 2023 року подала цю заяву до нотаріальної контори (а.с.99).

01 серпня 2023 року позивач ОСОБА_1 через представника - ОСОБА_4 звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. (а.с.107)

Цього ж числа державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Домашенко В.В. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , за змістом якої позивач пропустила шестимісячний строк, встановлений для прийняття спадщини та в матеріалах спадкової справи наявна заява спадкоємця другої черги про прийняття спадщини, яка подана в установлений законом строк. (а.с.100-зворот - 101)

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298 св 18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно положень частин 1 та 2 статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (стаття 1261 ЦК України)

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері . (стаття 1262 ЦК України)

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. (стаття 1263 ЦК України)

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. (стаття 1264 ЦК України)

За змістом статті 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.1, 2 ст.2 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див.: постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти.

У мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду (п. 4 ч. 4 ст. 265 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Виходячи з положень частини третьої статті 1272 ЦК України суд може визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини.

Отже позивачем у справі про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є саме спадкоємець (за заповітом або за законом), який пропустив такий строк.

Таким чином, встановленню в даній категорії справ, серед іншого, підлягає належність позивача до кола спадкоємців.

Звертаючись з цим позовом до суду, позивач ОСОБА_1 у позовній заяві стверджувала, що спадкодавець ОСОБА_3 є її чоловіком.

Проте відповідних доказів матеріали справи не містять.

При цьому, за змістом наведеного в позовній заяві правового обґрунтування, позивач відносить себе не до першої а до четвертої черги спадкоємців за законом, до якої належать особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Разом із цим, в розрізі даного спору позивач не заявляла вимоги про встановлення факту її проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та доказів на підтвердження цього факту суду надано не було.

Також матеріали справи не містять відомостей про встановлення в іншому судовому провадженні такого факту.

Представник позивача лише повідомив у судовому засіданні про нещодавне звернення до суду з позовом про встановлення відповідного факту.

Також за матеріалами справи (які містять копію матеріалів спадкової справи) не вбачається складання спадкодавцем на користь позивача заповіту.

При цьому в матеріалах справи наявні докази прийняття спадщини спадкоємцем другої черги за законом - рідним братом ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Десята київська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки на час розгляду даної справи позивач не є спадкоємцем ОСОБА_3 , тому відсутні підстави вважати, що в розрізі правовідносин, що є предметом судового спору в даній справі, права позивача є порушеними, невизнаними чи оспорюваними.

Суд не наводить обґрунтування поважності або неповажності причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, з огляду на те, що позивач не віднесена до кола спадкоємців ОСОБА_3 .

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261-1265, 1268-1270, 1272 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 209, 258, 259, 263-266, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа - Десята київська державна нотаріальна контора (місцезнаходження: м.Київ, вул. Сергія Набоки, буд. 13/9), про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду складено 09 травня 2025 року.

Суддя: