Справа № 462/2112/24 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/3771/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 05 грудня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

13.03.2024 року ТзОВ ФК «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором № 4 від 06.08.2020 року у розмірі 17219,98 грн, з яких 4801,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 12418,98 грн - заборгованість за відсотками.

Позов обґрунтовував тим, що 06.08.2020 року між ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4 в електронній формі, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 5600 грн. 05.09.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ» «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу №556/ФК-22, відповідно до якого позивач набув право вимоги, в тому числі й за кредитним договором № 4 від 06.08.2020, укладеним між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 . Відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 17219,98 грн, яка підлягає стягненню в користь позивача.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду оскаржило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Вважає його необґрунтованим, незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не набув права вимоги до відповідача за договором №4 від 05.08.2020 року про надання фінансового кредиту на підставі договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 року, оскільки згідновитягу з Додатку до Договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 року у такому зазначено про залишок заборгованості у розмірі 17219,98 грн на момент відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору №4 від 06.08.2020 року, а не по договору №4 від 05.08.2020 року про надання фінансового кредиту.Однак, зазначений висновок суду суперечить фактичним обставинам справи. Так, 05.08.2020 року є датою укладення договору (отримання товариством відповіді про прийняття (акцепт) позичальником цієї пропозиції (оферти)). 06.08.2020 Кредитний договір набув чинності на підставі перерахування кредитних коштів відповідно до інформаційної довідки за вих. № 62/769/12 від 14.12.2022 (дата та час проведення транзакції 06.08.2020 2:50:50; номер транзакції 29667-14487-09437; сума транзакції - 5600.00 грн). Отже, неточність в даті кредитного договору (зазначення дати набуття чинності замість дати укладення) не впливає на виникнення боргових зобов`язань та не впливає на чинність кредитного договору, зокрема, на факт відступлення права вимоги за кредитним договором № 4, який можливо ідентифікувати по унікальному номеру кредитного договору та сумі заборгованості.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції також не врахував надану позивачем інформаційну довідку за вих. № 62/769/12 від 14.12.2022, згідно якої 06.08.2020 відповідачу було перераховано кредитні кошти на банківську картку № НОМЕР_1 в сумі 5 600,00 грн через платіжний сервіс «Platon», що має відповідні ліцензії НБУ, відповідає всім стандартам та вимогам платіжних систем, а також володіє доказами фактичного отримання відповідачем грошових коштів за транзакцією 29667-14487-09437.

Зазначає, що під час укладення договору в електронній формі позичальник заповнює заяву на отримання кредиту, в якій зазначає свої особисті дані та номер карткового рахунку для отримання кредитних коштів. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим.

Вважає доведеним факт отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, визначених укладеним кредитним договором та наявність підстав для стягнення з відповідача в користь позивача 17219,98 грн заборгованості за кредитним договором, яка виникла в останнього у зв`язку з невиконанням ним покладених на нього зобов`язань.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 зазначеного Закону передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Водночас електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

При цьому, зі системного аналізу положень зазначених вище положень закону вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У постанові Верховного суду від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини 1 ст.1050 ЦК України з урахуванням ст.ст.526, 527, 530 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо-безпосередньо, після її закінчення.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердження виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17 у постанові від 03 липня 2019 року зазначила, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

Судом встановлено, що 05.08.2020 року ОСОБА_1 з використанням сервісу online-кредитування подав заяву про прийняття оферти (акцепту) про укладення електронного правочину.

05.08.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №4, відповідно до якого Товариство зобов`язувалося надати позичальникові грошові кошти /кредит/ на суму 5600 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався одержати та повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених цим договором.

Пунктом 1.2. зазначеного договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником.

Відповідно до п.2 договору №4 від 05.08.2024 року кредит надається в національній грошовій одиниці України - гривні шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на платіжну/банківську картку, реквізити якої надані позичальником товариству з метою отримання кредиту протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту укладення цього договору. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (п.2.2. договору).

05.09.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до якого до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги до боржників Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» за кредитними договорами.

Відповідно до п.2.1. договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 року клієнт зобов`язувався відступити фактору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язувався їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 4.1 договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 року право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку № 1 до цього Договору.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договром, позивач посилався на перехід до ТзОВ «Діджи фінанс» права вимоги до ОСОБА_1 про стягнення з нього отриманих від ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест фінанс» коштів, надання та зарахування яких підтверджується інформаційною довідкою від 14.12.2022 року про проведення успішної трансакції за номером 29667-14487-09437 на суму 5600,00 грн 06.08.2020 року о 2:50:50 год., номер картки НОМЕР_1 (а.с.47).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ні з наданої позивачем інформаційної довідки, ні з інших наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити, яке відношення даний переказ має до відповідача. Зокрема, неможливо встановити належність картки відповідачу чи зазначення ним такого номера картки під час оформлення заявки, як і відсутня будь-яка прив`язка даного переказу саме до цього кредитного договору.

Крім того, суд першої інстанції виходив з відсутності у матеріалах справи доказів на підтвердження факту переходу права вимоги до позивача за договором факторингу, оскільки відповідно до витягу з Додатку до Договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 року у такому зазначено про залишок заборгованості у розмірі 17219,98 грн на час відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору №4 від 06.08.2020 року, а не по договору №4 від 05.08.2020 року про надання фінансового кредиту. Зазначаене позбавляє суд можливості перевірити чи набув позивач право вимоги до відповідача по договору №4 від 05.08.2020 року про надання фінансового кредиту на підставі договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 року, оскільки сторона позивача не надала суду таких доказів, що згідно правової позиції Верховоного Суду, викладеної у постанові від 17.01.2020 року у справі № 916/2286/16 є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення з позичальника заборгованості.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 08 травня 2025 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 05 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 08 травня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра