Житомирський апеляційний суд
Справа №274/7801/23 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 23 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №278/7801/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Андріяшівка-Агро» до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Андріяшівка-Агро»

на заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 березня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Вдовиченко Т.М. в м.Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Андріяшівка-Агро» (далі ТзОВ «Андріяшівка-Агро» або товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило визнати укладеною додаткову угоду від 01 вересня 2023 року до договору оренди землі, укладеного 25 червня 2014 року між ТзОВ «Андріяшівка-Агро» та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки площею 3,5709 га з кадастровим номером :04:000:0166, розташованої на землях Андріяшівської сільської ради Бердичівського району, в наступній редакції: «Додаткова угода до договору оренди землі від 25 червня 2014 року, 01 вересня 2023 року с.Андріяшівка, ТзОВ «Андріяшівка-Агро», іменоване надалі «Орендар», в особі директора Базилівського Бориса Леонідовича, який діє на підставі Статуту, з одного боку, і ОСОБА_1 , іменована надалі «Орендодавець» (РНОКПП НОМЕР_1 ), з іншого боку, разом надалі іменовані Сторони, а кожен окремо - Сторона, уклали цю Додаткову угоду (далі - Додаткова угода) до Договору оренди землі від 25 червня 2014 року (далі - Договір) про нижченаведене: 1. Із врахуванням обставин, встановлених рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 травня 2023 року по справі №274/1174/21 «Орендар» та «Орендодавець» дійшли згоди внести зміни до Договору від 25 червня 2014 року. 2. Змінити перше речення п.8 Договору та викласти його в наступній редакції: «Цей Договір укладено на строк до 16 березня 2027 року». 3. Інші умови вищевказаного Договору залишаються незмінними і Сторони підтверджують по ним свої зобов`язання. 4. Дана Угода складена у двох оригінальних примірниках, по одному для кожної із Сторін. 5. Дана Угода набуває чинності з моменту підписання його сторонами та її державної реєстрації. Реквізити та підписи сторін: орендар: ТОВ «Андріяшівка-Агро», адреса: вул.Садова, 6, с. Андріяшівка Бердичівського р-ну, п.і.13364 , Директор Борис Базилівський; орендодавець: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ».

Позов обґрунтований тим, що 25 червня 2014 року між ОСОБА_1 , як власником земельної ділянки площею 3,5709 га з кадастровим номером :04:000:0166, розташованої на землях Андріяшівської сільської ради Бердичівського району, укладений договір оренди земельної ділянки з ТзОВ «Андріяшівка-Агро» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.41 договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права договір зареєстровано 29 липня 2014 року. Отже, договір набрав чинності з 29 липня 2014 року. Згідно з п.8 цього договору він укладений на строк 10 років. У січні 2021 року з інформаційної довідки Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру стало відомо про те, що Сектором державної реєстрації Ружинської РДА 09 грудня 2020 року дію договору припинено. Право оренди на земельну ділянку 09 грудня 2020 року зареєстроване за новим орендарем ФОП ОСОБА_2 . Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 травня 2023 року в справі №274/1174/21 визнано недійсною угоду про припинення договору оренди, укладену 21 січня 2020 року між ТзОВ «Андріяшівка Агро» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 3,5709 га з кадастровим номером :04:000:0166. Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 18 листопада 2020 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки площею 3,5709 га з кадастровим номером :04:000:0166. Цим рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 , укладаючи з товариством в особі директора ОСОБА_3 угоду від 21 січня 2020 року про припинення договору оренди земельної ділянки, яка стосуються предмету спору, на підставі ст.31 Закону України «Про оренду землі» у зв`язку з закінченням строку, на який її було укладено, достовірно знаючи, що цей договір оренди земельної ділянки укладений на строк десять років, також порушив права товариства, зокрема, припинив право оренди земельної ділянки, чим порушив частину другу ст.13 ЦК України. Укладена між ОСОБА_1 та товариством в особі директора ОСОБА_3 угода від 21 січня 2020 року щодо земельної ділянки площею 3,5709 га з кадастровим номером :04:000:0166 на підставі ст.31 Закону Україні «Про оренду землі» у зв`язку з закінченням строку, на який її було укладено, суперечить частинам другій та третій ст.13, абзацу першому частини третьої ст.92 ЦК України, а тому вона підлягає визнанню недійсною на підставі частин першої та третьої ст.215 ЦК України. Отже, договір оренди землі, укладений із ТзОВ «Андріяшівка-Агро», діяв з моменту його державної реєстрації 29 липня 2014 року до державної реєстрації додаткової угоди про припинення дії договору оренди землі 09 грудня 2020 року, тобто 6 років 4 місяці та 11 днів. Після прийняття Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області рішення про визнання недійсною додаткової угоди про припинення строку дії договору оренди землі та проведення державної реєстрації про поновлення права оренди ТзОВ «Андріяшівка-Агро», даний договір оренди землі продовжив свою дію. Право оренди поновлено за наслідком державної реєстрації речового права 27 липня 2023 року. При цьому строк, протягом якого він не діяв (із 09 грудня 2020 року до 27 липня 2023 року) не має зараховуватися в загальний строк дії договору, а тому, на виконання п.8 договору оренди землі, строк дії договору визначений до 16 березня 2027 року (27 березня 2023 року + 3 роки 7 місяців 20 днів (строк який залишився після 09 грудня 2020 року до припинення 10 річного строку дії договору без врахування укладення додаткової угоди про його припинення)). Товариство звернулося до орендодавця з листом про підписання додаткової угоди про визначення строку дії договору оренди землі від 25 червня 2014 року, з урахуванням його укладення на строк 10 років та його не дією під час реєстрації додаткової угоди про припинення дії договору оренди землі до поновлення права оренди за ТзОВ «Андріяшівка-Агро» на строк 16 березня 2027 року. Проте, листом від 14 вересня 2023 року ОСОБА_1 помилково зауважив, що строк дії договору оренди землі від 25 червня 2014 року визначений до 29 липня 2024 року, у зв`язку із чим відмовився укладати будь-які додаткові угоди із орендарем.

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 березня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТзОВ «Андріяшівка-Агро» через представника адвоката Гуменюка О.В. подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що суд першої інстанції неправильно надав тлумачення строку дії договору, який визначається не як кінцева дата його дії (в даному випадку це термін), а певний період у часі протягом якого сторони виконують свої права та обов`язки. Відповідно до частини першої ст.19 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. Слід також розділяти момент укладення договору оренди та момент державної реєстрації права оренди, що за ним виникає, адже орендар має право користуватися земельною ділянкою виключно після державної реєстрації. Земельна ділянка за договором оренди землі вважається переданою орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.8 договору сторони погодили строк дії договору 10 років, без встановлення терміну дії договору, тобто кінцевої дати його дії. Велика Палата Верховного Суду вказала, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності та самостійного значення для виникнення права власності немає, а тому визначення державним реєстратором в Державному реєстрі речових прав кінцевої дати дії договору оренди землі (його терміну) до 20 червня 2024 року, враховуючи принцип свободи договору, не може підміняти собою зміст положень п.8 договору оренди землі, за яким сторони визначили тільки строк дії договору без визначення терміну його дії. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації. В строк дії договору оренди враховується період користування з дати державної реєстрації права оренди до дати державної реєстрації припинення орендних правовідносин. Ведення товарного сільськогосподарського виробництва на орендованих землях власників земель (паїв) є основною діяльністю ТзОВ «Андріяшівка-Агро».

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Сачок А.В. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Представник ТзОВ «Андріяшівка-Агро» у судове засідання не з`явився. Позивач та його представник про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.101-102). Представник позивача адвокат Гуменюк О.В. спрямував до суду клопотання про зупинення провадження у справі, в якому одночасно просить розгляд справи проводити без його участі. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,5709 га з кадастровим номером :04:000:0166, розташованої на землях Андріяшівської сільської ради Бердичівського району, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.8-9).

Між ОСОБА_1 (орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Андріяшівка-Агро» (орендарем) 25 червня 2014 року був укладений договір оренди зазначеної вище земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.6). Строк дії договору 10 років (п.8 договору оренди землі).

За положеннями одного із абзаців п.31 договору оренди землі від 25 червня 2014 року орендар зобов`язаний приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені цим договором, який буде зареєстрованим у відповідності до закону.

Відповідно до п.41 прикінцевих положень договору оренди землі від 25 червня 2014 року цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Право оренди земельної ділянки зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29 липня 2014 року (а.с.7).

Відповідно до Інформації із державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка сформована 23 серпня 2023 року, право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0166, належної на праві власності ОСОБА_1 , зареєстровано за ТзОВ «Андріяшівка-Агро» відповідно до договору від 25 червня 2014 року, строк 10 років, дата закінчення дії 25 червня 2024 року (а.с.8 зворот).

Із цієї інформаційної довідки також убачається, що право оренди на цю ж земельну ділянку 09 грудня 2020 року було зареєстровано за ФОП ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі від 18 листопада 2020 року.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 травня 2023 року в справі №274/1174/21 за позовом ТзОВ «Андріяшівка-Агро» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа: Державний реєстратор Сектору державної реєстрації Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області Польова Л.Д., про визнання недійсними угод про припинення договорів оренди земельних ділянок із визнанням права, скасування рішень державного реєстратора про припинення права оренди земельних ділянок із визнанням права, визнання недійсними договорів оренди землі, зокрема, в частині вимог, що стосуються спірної земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 , визнано недійсною угоду про припинення договору оренди, укладену 21 січня 2020 року між ТзОВ «Андріяшівка-Агро» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 3,5709 га з кадастровим номером :04:000:0166 та визнано недійсним договір оренди землі, укладений 18 листопада 2020 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 3,5709 га з кадастровим номером :04:000:0166 (а.с.10-14).

Листом від 01 вересня 2023 року ТзОВ «Андріяшівка-Агро» звернулося до ОСОБА_1 із пропозицією підписати додаткову угоду про визначення строку дії договору оренди землі від 25 червня 2014 року, з урахуванням його укладення на строк 10 років та його недією під час реєстрації додаткової угоди про припинення дії договору оренди землі до поновлення права оренди за ТзОВ «Андріяшівка - Агро» на строк до 30 жовтня 2026 року (а.с.16-17). До листа товариство долучило додаткову угоду від 01 вересня 2023 року до договору оренди землі від 25 червня 2014 року (а.с.19).

У відповідь на лист ТзОВ «Андріяшівка-Агро» заявою від 14 вересня 2023 року власник земельної ділянки та орендодавець ОСОБА_1 письмово виловив своє волевиявлення, згідно з яким, термін дії договору оренди належної йому земельної ділянки закінчується 29 липня 2024 року та він не бажає поновлювати дію договору оренди земельної ділянки з ТзОВ «Андріяшівка-Агро», не має наміру підписувати будь-які додаткові угоди та зазначив, що має бажає самостійно обробляти земельну ділянку, використовуючи її для власних потреб на свій розсуд (а.с.18).

Звертаючись із цим позовом до суду, ТзОВ «Андріяшівка-Агро» свої вимоги аргументувало тим, що зазначення в п.8 договору строку дії договору оренди землі, а саме, що договір укладено на 10 років, свідчить про те, що позивач повинен використовувати земельну ділянку 10 років, що не пов`язується із датою закінчення його дії 29 липня 2024 року, та договір, на переконання позивача, повинен діяти додатково і за той період, коли ТзОВ «Андріяшівка-Агро» не використовувало земельну ділянку, тобто, на погляд позивача, договір повинен діяти до 16 березня 2027 року.

За змістом частини першої ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша ст.5 ЦПК України).

Згідно з ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Частиною першою ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною першою ст.627 ЦК України унормовано, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень частини другої ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню саме спеціальні норми Земельного Кодексу України та Закону України «Про оренду землі».

За змістом частини першої ст.93 ЗК України та ст.1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, засноване на договорі.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї з сторін може бути посвідчений нотаріально (частина перша ст.14 Закону України «Про оренду землі»).

Отже, зміст прав та обов`язків, що виникають в орендодавця земельної ділянки та її орендаря, порядок їх реалізації та виконання опосередковуються договором оренди землі. Зокрема, на підставі договору оренди землі в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря - обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства і сплачувати орендну плату в порядку та розмірі, встановленому договором або законом.

Істотні умови договору оренди землі: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки (частина перша ст.15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, що діяла на час виникнення між сторонами спірних правовідносин).

За змістом ст.19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі, як істотна умова договору, визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Закінчення строку дії договору оренди землі спричиняє усталені та законодавчо визначені наслідки, зокрема, припиняються права та обов`язки, що випливають із договору, за винятком тих, які продовжують існувати після закінчення договірних відносин. Власник земельної ділянки вправі користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою після закінчення договору оренди за правилами ст.317 ЦК України на власний розсуд.

Випадки та умови, коли права і обов`язки сторін за договором оренди продовжують існувати після закінчення узгодженого строку дії цього договору незалежно від волевиявлення власника, обмежуючи останнього у його правомочностях щодо здійснення права власності, обумовлюються договором або законом.

Так, за ст.ст.764 ЦК України та 126-1 ЗК України для настання наслідків у вигляді поновлення договору оренди сторони мають утриматися від дій, які б спричиняли закінчення дії такого договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення, зокрема, укладення правочину про продовження договору, не вимагається.

Що ж стосується правового регулювання поновлення договору оренди землі, про обставини його поновлення у відповідний період йдеться у ст.33 Закону України «Про оренду землі».

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 березня 2024 року в справі №902/1207/22 роз`яснила, що з 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України від 11 лютого 2010 року №1878-VI «Про оренду землі», яким із тексту ст.ст.182,640,657,732,745 ЦК України виключено посилання на державну реєстрацію правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» ст.ст.18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі. Натомість закон передбачає проведення державної реєстрації права оренди, зокрема, на підставі укладеного в установленому порядку договору оренди землі.

Наведене узгоджується також із раніше висловленими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 18 квітня 2023 року в справі №357/8277/19, про те, що з 01 січня 2013 року державній реєстрації підлягає не сам договір оренди землі, а право оренди земельної ділянки. Такий договір є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто за умови дотримання ними вимог ст.ст.638, 759 і 792 ЦК України та ст.15 Закону 161-ХIV. Із моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає обов`язок передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право користування земельною ділянкою.

Умови договору, щодо яких має бути досягнута згода, не повинні суперечити законодавчо визначеним умовам, за яких такий договір може бути укладений (ст.6 ЦК України).

Як уже зазначено ст.19 Закону України «Про оренду землі» визначено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Водночас, Законом №340-IX, який у відповідній частині набрав чинності 16 січня 2020 року (пункт 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»), частину першу ст.19 Закону №161-XIV доповнено двома реченнями такого змісту: «Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права».

Отже, за загальним правилом, за договорами, які укладені після 01 січня 2013 року, строк дії договорів користування земельними ділянками починає перебіг із дати укладення такого договору.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Із матеріалів цієї справи вбачається, що у договорі оренди спірної земельної ділянки від 25 червня 2014 року, в пункті 8 цього договору, сторони узгодили строк його дії 10 років, а у одному із абзаців пункту 31 передбачили обов`язок орендаря приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, який буде зареєстрованим у відповідності до закону, та у пункті 41 визначили, що цей договір набирає чинності після підписання його сторонами та його державної реєстрації. Отже, у цій справі та у цьому випадку момент укладення договору оренди землі від 25 червня 2014 року, а відтак і початок перебігу строку його дії, сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору. Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договору в ньому не міститься.

За таких обставин, у справі, що переглядається, ТзОВ «Андріяшівка-Агро» та ОСОБА_1 досягли згоди, що договір оренди землі від 25 червня 2014 року набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Іншого визначення часу чи моменту набрання чинності, а відтак і моменту укладення договору його текст не містить. Із урахуванням принципу свободи договору, а також того, що згідно з частиною другою ст.631 ЦК України договір набирає чинності із моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором, сторони у цій справі визнали та пов`язали укладення договору не лише з моментом досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання, а й з моментом державної реєстрації, хоча договір укладений після 01 січня 2013 року.

Також апеляційний суд виходить із того, що у цій справі договір оренди землі укладений після 01 січня 2013 року, коли законодавство передбачало реєстрацію права оренди земельної ділянки. Проте, оскільки сторони договору в цій справі пов`язали момент набрання чинності договору, а відтак і момент його укладення, з моментом його державної реєстрації (моментом державної реєстрації права оренди спірної земельної ділянки), то виходячи із принципу свободи договору моментом укладення договору в цій справі слід вважати 29 липня 2014 року і саме з цієї дати почався перебіг 10-річного строку дії договору та користування позивачем спірною земельною ділянкою.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вказав, що ст.251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України).

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина перша ст.254 ЦК України).

Відповідно до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Із огляду на наведені норми матеріального права та встановлені фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що положення Закону України «Про оренду землі», норми Цивільного кодексу України та умови самого договору не регулюють по іншому дату закінчення строку дії оренди земельної ділянки, крім як спливу строку договору оренди, на який його укладено.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що за договором оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0166 від 25 червня 2014 року строк оренди спливає через 10 років із дня його укладення та, як вже зазначено вище, договір укладений між сторонами 29 липня 2014 року.

Зі змісту договору оренди землі вбачається, що сторонами не погоджувалися умови пролонгації договору оренди шляхом укладення додаткової угоди за умов, викладених у позовній заяві, а із заяви ОСОБА_1 від 14 вересня 2023 року чітко прослідковується, що він не має бажання (волі) підписувати із позивачем будь-які додаткові угоди.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що, виходячи із принципу свободи договору, за відмови орендодавця від продовження строку договору оренди землі, суд не вправі змінювати цей строк.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що законодавець передбачає різні способи продовження строку дії договору оренди на новий строк, які можуть полягати у визначенні для сторони договору необхідності вдатися до активних дій для отримання бажаного результату або, навпаки, у вказівці для досягнення бажаного результату утриматися від певних дій.

Зокрема, ст.33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Порядок реалізації цього права визначено частинами 2-5 цієї статті.

Про таке право йдеться й у п.8 договору оренди землі від 25 червня 20214 року, де у реченнях другому та третьому зазначається, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Водночас, доказів того, що ТзОВ «Андріяшівка-Агро» зверталося до ОСОБА_1 із пропозицією щодо укладення (поновлення) договору оренди спірної земельної ділянки на новий строк в порядку ст.33 Закону України «Про оренду землі» та умов договору матеріали справи не містять. Така обставина не позбавляє права відповідача користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою після закінчення договору оренди на власний розсуд.

Доводи апеляційної скарги ТзОВ «Андріяшівка-Агро» щодо врахування висновку науково-правової експертизи (фахівця у галузі права) з питань обрання належного способу захисту прав орендаря та визначення терміну дії договору оренди земельної ділянки, строк якого переривався, який складений 14 березня 2024 року, колегія суддів відхиляє, оскільки висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 ЦПК України.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що встановивши дійсні обставини справи, дослідивши і оцінивши подані докази, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскарженому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, яка переглядається, судом першої інстанції надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли в застосуванні норм матеріального та процесуального законодавства до спірних правовідносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні, а тому залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Андріяшівка-Агро» залишити без задоволення.

Заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча Судді: