Справа № 214/3766/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Горняк Оксани Олександрівни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Горняк О.О. звернулася до суду з поданням, в якому просить суд тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №2-1259/11, виданим 30.01.2012 Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з неї на користь АТ «УКРСИББАНК» заборгованості у розмірі 497 278 грн. 84 коп.

Вимоги подання мотивовано тим, що у провадженні державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Горняк О.О. перебуває виконавче провадження ВП №72720313 з примусового виконання виконавчого листа №2-1259/11, виданого 30.01.2012 Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з неї на користь АТ «УКРСИББАНК» заборгованості у розмірі 497 278 грн. 84 коп. Боржником у виконавчому провадженні є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інн НОМЕР_1 , громадянство Україна. 08.09.2023 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Наразі, судове рішення боржником добровільно не виконане, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, боржник не здійснює, незважаючи на те, що із наявністю виконавчого провадження боржник ОСОБА_1 достеменно обізнана, а також об`єктивно має можливість виконувати судове рішення з огляду на наявність у її власності нерухомого майна (квартири АДРЕСА_1 ) та рухомого майна (автомобіля марки Toyota Yaris, НОМЕР_2 ). Крім того, маючи арешт на рахунках у банківських установах, 21.03.2025 ОСОБА_1 відкрила новий рахунок в АТ «АКЦЕНТ-БАНК», що є одним із доказів злочинного умислу невиконання боржником судового рішення. Незважаючи на невиконання судового рішення, ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон та неодноразово перетинала державний кордон України, що слідує з відповіді Державної прикордонної служби України, у т.ч. востаннє 01.04.2025. Наразі, існує велика ймовірність того, що ОСОБА_1 , виїхавши за межі України, навмисно не виконає судове рішення і перешкоджатиме вчиненню виконавчих дій.

Ураховуючи, що судове рішення до теперішнього часу не виконане, боржник умисно ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання судового рішення за рахунок належного майна і доходів, державний виконавець просить тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на неї за вищевказаним виконавчим листом.

За результатами автоматизованого розподілу на підставі протоколу матеріали подання передано у провадження судді Євтушенку О.І.

Відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України, суд невідкладно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб. Державний виконавець Горняк О.О. про свою участь в судовому засіданні не заявила, будучи освідомленою про імперативний припис ст.441 ЦПК України щодо обов`язковості її участі при розгляді даного подання судом.

Підсудність подання визначено за Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі ч.4 ст.441 ЦПК України за місцем виконання судового рішення, яким є місце проживання боржника ( АДРЕСА_2 ).

Суд, дослідивши зміст подання, письмові матеріали справи, доходить висновку про необхідність його задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст.441 ЦПК України, яка міститься у розділі VI ЦПК України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)». За змістом цієї статті тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що 11.10.2021 Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалене рішення у справі №2-1259/11 за позовом ПАТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким присуджено стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» заборгованості за кредитним договором у розмірі 495 458 грн. 84 коп., а також 1 700 грн. судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.

Рішення суду набрало законної сили 24.10.2011 та на його виконання 30.01.2012 за боржником ОСОБА_1 судом було видано виконавчий лист, який за відмітками на виконавчому документі неодноразово пред`являвся для примусового виконання стягувачем. Так, постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Горняк О.О. від 08.09.2023 відкрито виконавче провадження ВП №72720313 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа за боржником ОСОБА_1 .

У ході виконавчого провадження встановлено наявність у власності боржника ОСОБА_1 нерухомого майна (квартири АДРЕСА_1 ) та рухомого майна (автомобіля марки Toyota Yaris, НОМЕР_2 , 2010 року випуску, колір - чорний), рахунків у банківських установах. Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено наявність обтяжень у вигляді арешту на майні, належному ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця від 16.10.2023 оголошено в розшук майно боржника ОСОБА_1 , а саме, автомобіль марки Toyota Yaris, НОМЕР_2 , 2010 року випуску, колір чорний.

Звертаючись до суду з поданням в порядку ст.441 ЦПК України, державний виконавець посилалась на те, що судове рішення боржником добровільно не виконане, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, боржник не здійснює, незважаючи на те, що із наявністю виконавчого провадження боржник ОСОБА_1 достеменно обізнана, а також об`єктивно має можливість виконувати судове рішення з огляду на наявність у її власності майна. Крім того, маючи арешт на рахунках у банківських установах, 21.03.2025 ОСОБА_1 відкрила новий рахунок в АТ «АКЦЕНТ-БАНК», що є одним із доказів злочинного умислу невиконання боржником судового рішення. Незважаючи на невиконання судового рішення, ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон та неодноразово перетинала державний кордон України, що слідує з відповіді Державної прикордонної служби України, у т.ч. востаннє 01.04.2025. Наразі, існує велика ймовірність того, що ОСОБА_1 , виїхавши за межі України, навмисно не виконає судове рішення і перешкоджатиме вчиненню виконавчих дій, а відтак, на переконання державного виконавця, встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника є необхіднім та доцільним.

Надаючи оцінку доводам державного виконавця та представленим нею доказам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Це право віднесено в ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме, до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи. Відповідно до ч.3 ст.269 ЦК України, особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою, остання не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути їх позбавлена.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria») від 26.11.2009 Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто, бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994.

Положеннями п.5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов`язань.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення; суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), означає з об`єктивної сторони будь-які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від боржника об`єктивні обставини, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У розумінні положень ст.12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання». Відтак, обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із поданням та ініціює встановлення тимчасового обмеження боржника у виїзді за межі України. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання, адже подання розглядається без виклику сторін виконавчого провадження.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд може встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання обов`язків, передбачених ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження».

Чинне законодавство України не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня. У сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Відтак, сама по собі наявність особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, не є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Так, надані державним виконавцем матеріали подання містять фактичні дані щодо перебігу вчинених дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа. Із долучених до подання матеріалів встановлено достеменну обізнаність боржника ОСОБА_1 із наявністю виконавчого провадження, адже у жовтні 2023 року ОСОБА_1 зверталася до відділу ДВС із завою про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника у банку для здійснення видаткових операцій із наданням їй дозволу на користування рахунком в межах мінімально захищеної суми 13 400 грн. на один календарний місяць. Хоча й за змістом заяви ОСОБА_1 встановлено, що остання не отримувала копію постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, однак, вона ознайомлена із суттю вимог та обсягом наявних у неї зобов`язань за судовим рішенням.

Оскільки ОСОБА_1 не виконує рішення суду понад 13 років, то слід вважати такі дії як умисне ухилення боржника від виконання зобов`язань, що є об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Крім того, державний виконавець надала докази, які свідчать про отримання боржником ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду закордон НОМЕР_3 та його зміною на паспорт громадянина України для виїзду закордон НОМЕР_4 у 2025 році, неодноразове перетинання нею державного кордону України протягом періоду з 08.09.2023 до 02.04.2025 за інформацією, наданою Державною прикордонною службою України, у тому числі перетинання державного кордону України 01.05.2025 за напрямом «виїзд».

Таким чином, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, є об`єктивно наявним та вбачається з матеріалів виконавчого провадження, а за обсягом наданих державним виконавцем доказів і вчинених виконавчих дій, суд вважає, що державним виконавцем це є доведеним. Указуючи на ухилення боржника від виконання рішення суду, державний виконавець надала достатньо доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_1 має можливість виконати свої зобов`язання, зокрема, за рахунок належного їй майна, при цьому ухиляється від їх виконання.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд з прав людини у п.49 рішення від 13.11.2003 за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга №66485/01, §§ 78-82, зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права позивача (стягувача) на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення ст. 6 Конвенції, зазначає, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін, а тому виконання рішення, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу».

Окрім того, існування боргу, який підтверджений остаточним судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення постановлено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату цього боргу і становить «майно» цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу Конвенції, а відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, ухваленого на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справах: «Агрокомплекс проти України», «Іванов проти України»).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що за умови обізнаності ОСОБА_1 про наявність невиконаних грошових зобов`язань перед АТ «УКРСИББАНК», боржника слід обмежити у праві виїзду за межі України до виконання таких зобов`язань. При цьому факт ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, ОСОБА_1 не спростовано, відсутність можливості виконати обов`язок не доведено, об`єктивних обставин, які б незалежно від боржника унеможливили вчинення реальних дій на виконання обов`язку з 2011 року, судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.3, 19, 247 ч.2, 255, 260, 261, 354-355, 441, 446 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Подання державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Горняк Оксани Олександрівни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство - Україна, інн НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань за виконавчим листом №2-1259/11, виданим 30.01.2012 Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 495 458 грн. 84 коп., а також 1 700 грн. судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду складена та підписана без проголошення 06.05.2025.

Суддя О.І. Євтушенко