Номер провадження: 22-ц/813/1194/25
Справа № 518/1177/23
Головуючий у першій інстанції Тарасенка М.С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Елітавтопослуга» на рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 21 лютого 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Елітавтопослуга», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Ширяївського районного суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Елітавтопослуга», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП.

Вимоги позивач мотивував тим, що 23 січня 2023 року приблизно о 17:51 годин на території Ширяївського району Одеської області на 358 кілометрі автодороги М-05 Київ Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода (наїзд на транспортний засіб, що стоїть по ходу руху).

Згідно Довідки № 760039 про дорожньо-транспортну пригоду від 01 березня 2023 року, виданої Відділенням №2 (смт. Ширяєве) Березівського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області:

- учасниками дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 23.01.2023 року о 17:51 годин є: вантажний бортовий транспортний засіб DAF XF 460 FI, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом WIELTON NW3, номерний знак НОМЕР_2 , що належать ТОВ «Елітавтопослуга», водій ОСОБА_2 , та вантажний бортовий транспортний засіб DAF 95 XF 380, номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом SCHMITZ S 01, номерний знак НОМЕР_4 , що належать ОСОБА_1 , водій ОСОБА_1 ;

-дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок наїзду на транспортний засіб, що стоїть по ходу руху;

- дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 пункту 12.1 Правил дорожнього руху.

Відповідно до обставин, встановлених Постановою Ширяївського районного суду Одеської області від 27 квітня 2023 року по справі №518/721/23, 23 січня 2023 року о 18:00 годині по автодорозі Київ Одеса 358 км + 800 м, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем DAF д. н. з. НОМЕР_1 з напівпричепом марки WIELTON д. н. з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та скоїв зіткнення з припаркованим транспортним засобом DAF д. н. з. НОМЕР_3 з напівпричепом SCHMITZ д. н. з. НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, надала суду заяву в якій свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення за наведених вище обставин визнає в повному обсязі.

Постановою Ширяївського районного суду Одеської області від 27 квітня 2023 року по справі №518/721/23 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Рішення не оскаржувалося та набрало законної чинності.

Для визначення розміру понесених збитків та їх подальшого відшкодування, Позивач звернувся до страхової компанії Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», страхувальником в якій є ОСОБА_2 відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ ЕР.211850954.

Також Позивачем 27 січня 2023 року було укладено договір № 27-01-23/01 на проведення незалежної оцінки з суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 .

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» доручила проведення автотоварознавчого дослідження причепа SCHMITZ реєстраційний номер НОМЕР_4 оцінювачу ОСОБА_4 .

Відповідно до Звіту №36-23_SOS_-20 автотоварознавчого дослідження причепа SCHMITZ реєстраційний номер НОМЕР_4 , здійсненого оцінювачем ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту складає 139 083,08 грн.

На підставі вищезазначеного звіту ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», складено Страховий акт №25305/1 про виплату Позивачу 113 302,57 грн.

Разом з тим, вказана сума відшкодування є значно заниженою та не відповідає реальному розміру матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП.

Відповідно до Звіту №04-23-М102 про незалежну оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу SCHMITZ S 01, державний номер НОМЕР_4 , власник якого ОСОБА_1 , оціночна вартість відновлювального ремонту складає 305 262,48 грн.

Крім того, діями ТОВ «Елітавтопослуга» позивачу спричинено моральну шкоду, яка виразилася в моральних (душевних) стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовжувати підприємницьку діяльність внаслідок пошкодження транспортного засобу. Як наслідок цього, це призвело до суттєвих втрат престижу та ділової репутації Позивача перед контрагентами, через неможливість подальшого надання послуг з перевезення. Спричинену моральну шкоду Позивач оцінює в 20 000 гривень, які підлягають стягненню з Відповідача.

Так згідно останніх уточнень позивач просив:

- стягнути з ТОВ «Елітавтопослуга» матеріальну шкоду внаслідок ДТП, що сталася 23 січня 2023 року, в сумі 151 862,48 гривень;

- стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» матеріальну шкоду внаслідок ДТП, що сталася 23 січня 2023 року, в сумі 44 097,43 гривень;

- стягнути з ТОВ «Елітавтопослуга» моральну шкоду внаслідок ДТП, що сталася 23 січня 2023 року, в сумі 20 000 гривень;

- судові витрати покласти на Відповідачів.

Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 21 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Елітавтопослуга» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 151 862 гривень 48 коп. та моральну шкоду в сумі 10 000 гривень.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Елітавтопослуга» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 9 000 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Елітавтопослуга» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 959,60 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено..

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Елітавтопослуга» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 21 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оскільки іншими учасниками судового провадження рішення суду не оскаржується, а скаржником оскаржується рішення суду в частині вирішення позовних вимог, що стосується прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Елітавтопослуга». В інший частині рішення суду не переглядається.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, представник відповідача - приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 в судове засідання, призначене на 15.04.2025 року о 15:30 год. не з`явились, про причини не явки не повідомили, заяв та клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

Присутні в судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 адвокат Турченко Є.І. та відповідача ТОВ «Елітавтопослуга» адвокат Бодюк В.А. проти розгляду справи за їх фактичною участю без присутності інших учасників судового провадження не заперечували.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 15.04.2025 року представника відповідача та третьої особи без самостійних вимог належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників, які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що справа перебуває в судах вересня 2023 року, а в апеляційному суді з вересня 2023 року, тобто з перевищенням строків передбачених ст. ст. 210, 371 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити с удове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов частково, стягуючи з Товариства з обмеженою відповідальністю «Елітавтопослуга» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 151 862 гривень 48 коп. та моральну шкоду в сумі 10 000 гривень, стягуючи з Товариства з обмеженою відповідальністю «Елітавтопослуга» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 9 000 грн., відмовляючи у решті позовних вимог та у решті вимог про стягнення правової допомоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог в їх задоволеній частині та недоведеності в решті вимог.

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню, суд взяв за основу звіт №04-23-М102 про незалежну оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу SCHMITZ S 01, державний номер НОМЕР_4 , власник якого ОСОБА_1 , де визначено, що оціночна вартість відновлювального ремонту складає 305 262,48 грн. і врахував, що 113 302,57 грн. були сплачені ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», решта суми, зокрема, в межах позовних вимог, яка фактично буде витрачена позивачем для відновлювального ремонту транспортного засобу 151 862,48 грн. підлягає стягненню з відповідача ТОВ «Елітавтопослуга» на користь позивача. Дана сума, згідно наведеного позивачем розрахунку, визначена із врахуванням франшизи в розмірі 2600 грн.

Стягуючи з Товариства з обмеженою відповідальністю «Елітавтопослуга» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача у вчиненні вказаної ДТП є доведеною належними та допустимими доказами у справі, позивачу внаслідок ДТП спричинені хвилювання, зміна життєвого укладу, необхідність вжиття додаткових зусиль для відновлення звичайного ритму життя, а також враховуючи тривалість порушення прав позивача, які виникли з вини відповідача і керуючись принципами розумності, співмірності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- 23 січня 2023 року приблизно о 17:51 годин на території Ширяївського району Одеської області на 358 кілометрі автодороги М-05 Київ Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода (наїзд на транспортний засіб, що стоїть по ходу руху);

Згідно Довідки №760039 про дорожньо-транспортну пригоду від 01 березня 2023 року, виданої Відділенням №2 (смт. Ширяєве) Березівського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області:

- учасниками дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 23.01.2023 року о 17:51 годин є: вантажний бортовий транспортний засіб DAF XF 460 FI, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом WIELTON NW3, номерний знак НОМЕР_2 , що належать Особа-2, водій ОСОБА_2 , та вантажний бортовий транспортний засіб DAF 95 XF 380, номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом SCHMITZ S 01, номерний знак НОМЕР_4 , що належать ОСОБА_1 , водій ОСОБА_1 ;

- дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок наїзду на транспортний засіб, що стоїть по ходу руху;

- дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 пункту 12.1 Правил дорожнього руху.

Постановою Ширяївського районного суду Одеської області від 27 квітня 2023 року по справі №518/721/23 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Рішення не оскаржувалося та набрало законної чинності.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК» ПЗУ Україна».

Для визначення розміру понесених збитків та їх подальшого відшкодування, Позивач звернувся до страхової компанії ПрАТ «СК» ПЗУ Україна», страхувальником в якій є ОСОБА_2 відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ ЕР.211850954.

Також Позивачем 27 січня 2023 року було укладено договір №27-01-23/01 на проведення незалежної оцінки з суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , яким складений звіт №04-23-М102 про незалежну оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу SCHMITZ S 01, державний номер НОМЕР_4 , власник якого ОСОБА_1 , оціночна вартість відновлювального ремонту складає 305 262,48 грн.

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» доручила проведення автотоварознавчого дослідження причепа SCHMITZ реєстраційний номер НОМЕР_4 оцінювачу ОСОБА_4 . Відповідно до Звіту №36-23_SOS_-20 автотоварзнавчого дослідження причепа SCHMITZ реєстраційний номер НОМЕР_4 , здійсненого оцінювачем ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту складає 139 083,08 грн.

На підставі вищезазначеного звіту ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», складено Страховий акт №25305/1 про виплату Позивачу 113 302,57 грн.

Колегія суддів виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону № 85/96-ВР.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону № 85/96-ВР в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18, зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20, зазначено, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.

Як відомо з матеріалів справи, згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ ЕР.211850954 страховик ПрАТ «СК» ПЗУ Україна» страхувальник ОСОБА_2 забезпечений транспортний засіб: вантажний бортовий транспортний засіб DAF XF 460 FI, що належить ТОВ «Елітавтопослуга». Ліміт відшкодування 160 00 грн., франшиза 2 600 грн.

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню, суд взяв до уваги звіт №04-23-М102 про незалежну оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу SCHMITZ S 01, державний номер НОМЕР_4 , власник якого ОСОБА_1 , де визначено, що оціночна вартість відновлювального ремонту складає 305 262,48 грн.

Позивачем не було надано доказів того, що ним було здійснено рецензування звіту №36-23_SOS_-20 автотоварознавчого дослідження причепа SCHMITZ реєстраційний номер НОМЕР_4 , здійсненого оцінювачем ОСОБА_4 , з метою оскарження розміру суми страхового відшкодування й можливості стягнення страхового відшкодування у більшому розмірі для ремонту транспортного засобу.

Суд першої інстанції встановив, що сума відшкодування майнової шкоди потерпілому, яка здійснена ПрАТ «СК» ПЗУ Україна», становить 113 302,57 грн. та відповідно не перевищує ліміт відповідальності страховика.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивача підлягає стягненню відшкодування саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу, а саме різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та виплаченим відшкодуванням.

У постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, провадження № 61-10010св20, зазначено, що: «відмовивши у позові в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Отже, саме ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

На підставі ст. 29 Закону України № 1961-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, суд першої інстанції відмовивши у стягненні з ПрАТ «СК» ПЗУ Україна» 44 097,43 грн. недоплати між лімітом відповідальності страховика в частині виплат шкоди заподіяною автомобілю потерпілого (160 000 грн.) та вартістю відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу (113 302,57 грн.), дану суму з заподіювача шкоди не стягнув, пославшись, що ці вимоги позивач до заподіювача шкоди не заявляв.

Рішення суду першої інстанції в цій частині вирішених вимог позивачем не оскаржено, що виходячи з принципу диспозитивності не може бути вирішено апеляційним судом на користь позивача в межах апеляційної скарги на рішення суду, яка подана завдавачем шкоди, оскільки це погіршить його становище у порівнянні з оскаржуваним ним рішенням.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 363/218/16-ц, провадження № 61-9547св18, зазначено, що: фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу). Суди встановили, що фактична (реальна) вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Lexus RX350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 33 188,00 грн. ОСОБА_3 отримав страхову виплату від ПАТ «СК «Скайд», яке не є особою, яка завдала позивачу шкоду і відповідає перед третіми особами у межах страхової суми за страховим полісом відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, особа, яка завдала шкоди згідно із статтею 1194 ЦК України має відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. ОСОБА_5 не спростовував обставин встановленого судами попередніх інстанції у судових рішеннях розміру понесених витрат позивача на відновлення пошкодженого автомобіля, не оспорював розмір страхової виплати (страхового відшкодування), визначений страховиком меншим страхової суми, тому має відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 29 316,99 грн. Солідарна відповідальність страхувальника та страховика, який виплатив страхове відшкодування, понад суму такої виплати законом не передбачена».

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року, справа № 6-691цс15, зазначено, що: «суд касаційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати)».

Правовий висновок, викладений у наведених постановах Верховного Суду та Верховного Суду України, узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.

У постановах по справах №753/4696/16-ц від 30.10.2019, №761/14285/16-ц від 22.04.2019 року, № 757/33065/18-ц від 21.07.2021, №757/54513/16 від 02.02.2022 Верховний Суд звернув увагу на те, що згідно п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України, збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Потерпілий вправі заявляти вимоги про відшкодування заподіяної шкоди, до яких законом віднесено витрати, які він мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто без врахування коефіцієнту фізичного зносу.

Однак, важливою умовою для отримання повного відшкодування вартості відновлювального ремонту без коефіцієнту фізичного зносу є:

збереження автомобіля в пошкодженому стані до завершення судового процесу;

або ремонт автомобіля з обов`язковим збереженням доказів придбання деталей (не обов`язково нових і не обов`язково оригінальних, лиш би їх ціна не перевищувала вартість нових оригінальних деталей) та доказів відновлення автомобіля.

Якщо потерпілий до звернення до суду із позовною заявою про відшкодування шкоди відновив свій автомобіль і з певних причин не подбав про отримання доказів придбання нових деталей та доказів проведення відновлювального ремонту, то і не існуватиме підстав заявляти вимогу про стягнення витрат, які потрібно зробити для відновлення автомобіля.

В засідання судової колегії представником позивача на вимогу апеляційного суду надав копію договору про надання послуг № 2403/2025-Р від 24.03.2025 року з специфікацією вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу 320 000 грн. Умовами договору передбачено, що він є чинним до 31.12.2025 року і передбачає, що послуги, які надаються виконавцем, здійснюються на території силами та засобами Виконавця і визначаються у Специфікації, додатком № 1 до Договору. Загальна вартість договору 320 000 грн. Замовник сплачує виконавцю грошові кошти протягом одного банківського дня згідно пред`явленого рахунку на оплату праці в такі терміни 50% до виконання робіт та 50% після виконання робіт перед виїздом з території заваду після підписання сторонами Акту приймання-передачі транспортного засобу.

Оскільки договір про надання послуг № 2403/2025-Р щодо відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, був укладений ним вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції, наявні підстави для його прийняття з підстав ч. 3 ст.367 ЦПК України.

В свою чергу обставини того, що транспортний засіб фактично був відновлений без підтверджуючих документів понесених фактично витрат до ухвалення оскаржуваного рішення у позивача відсутні, судом не встановлені і відповідні докази в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, колегія суддів, виходячи з встановлених у справі обставин та приймаючи до уваги доведення позивачем, що пошкоджений транспортний засіб на час ухвалення оскаржуваного рішення 21.02.2024 року не був відремонтований, погоджується з остаточним висновком районного суду про стягнення з ТОВ «Елітавтопослуга» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 151 862 гривень 48 коп. (відповідно до заявлених вимог).

Щодо стягнення моральної шкоди.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкодив цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 372/2085/16-ц зазначено, що: "під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди".

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому, при розгляді справи суд з`ясовує: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача; факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину; зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач; обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).

Тобто, відшкодування моральної шкоди передбачають необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною.

Встановивши, що вина відповідача у вчиненні вказаної ДТП є доведеною належними та допустимими доказами у справі, позивачу внаслідок ДТП спричинені хвилювання, зміна життєвого укладу, необхідність вжиття додаткових зусиль для відновлення звичайного ритму життя, а також враховуючи тривалість порушення прав позивача, які виникли з вини відповідача, між сторонами не досягнуто мирової угоди, і спір триває, а тому також враховуючи час та зусилля, які потрібні для відновлення попереднього стану, глибину душевних та психічних страждань позивача, пов`язаних із пошкодженням його майна, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін (неможливість користування належним позивачу майном), суд першої інстанції виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

При цьому розмір стягнення моральної шкоди, який визначений судом до стягнення 10 000 грн. виходячи з встановлених у справі обставин не є більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не призводить до її збагачення.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги звіт № 04-23-М102 про незалежну оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу SCHMITZ S 01, державний номер НОМЕР_4 , власник якого ОСОБА_1 , де визначено, що оціночна вартість відновлювального ремонту складає 305 262,48 грн. без застосування коефіцієнту фізичного зносу є неспроможними, оскільки, особа, яка завдала шкоди має відшкодувати згідно із статтею 1194 ЦК України потерпілому різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля потерпілого з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні.

В свою чергу відповідач ТОВ «Елітавтопослуга» протягом розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів на спростування правильності поданих позивачем доказів, зокрема, звіту №36-23_SOS_-20 автотоварознавчого дослідженняв частині визначення вартості відновлювального ремонту. Жодних клопотань щодо призначення у справі автотоварознавчої експертизи сторона відповідача не заявляла.

З цього ж приводу, відхиляються доводи апеляційної скарги при визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Так, у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц, зазначено, що усунути розбіжності при визначенні матеріального збитку можливо шляхом призначення у справі відповідної експертизи.

Відповідач не був позбавлений права подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення у відповідності до вимогст.106 ЦПК України.

Тобто, відповідач та його представник, керуючись правами, наданими ст.43, ч.ч.1,2, ст.182 ЦПК України, не були позбавлені права звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про призначення по даній справі судової автотоварознавчої експертизи.

Колегія суддів також погоджується з визначеним районним судом розміром стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

Згідно частин 1 та 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 5 та 6 статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В позовній заяві представник позивача адвокат Турченко Є.І. просив стягнути на користь позивача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 34 000 гривень.

На підтвердження заявленого розміру витрат на правничу допомогу представником позивача додано до заяви: 1) копію договору № 2023/05/24 про надання правничої допомоги адвокатом від 24.05.2023 року; копію додатку №1 до Договору № 2023/05/24 від 24.05.2023 року про надання правової допомоги адвокатом; копію ордера серії АН № 1194397 від 24.05.2023 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1540; копію квитанції до прибуткового касового ордера № 2023/06/26 від 26.06.2023 року на суму 6 000 гривень.

Згідно вищевказаної копії Договору №2023/05/24 про надання правничої допомоги адвокатом від 24.05.2023 року та додатку №1 до договору Договору №2023/05/24 укладеного між ОСОБА_5 та адвокатом Турченко Є. сторони дійшли згоди стосовно узгодження найменування та ціни запропонованих послуг: підготовка позовної заяви та доданих документів - 6000 грн.; підготовка відповіді на відзив 3000 грн.; підготовка апеляційної та/чи касаційної скарги на рішення суду 6000 грн.; підготовка відзиву на апеляційну та/чи касаційну скаргу 3000 грн.; представництво в суді першої інстанції 5000 грн. (одне засідання); представництво в суді першої інстанції в режимі відеоконференції 2000 грн. (одне засідання); представництво в суді апеляційної інстанції 5000 грн. (одне засідання); представництво в суді апеляційної інстанції в режимі відеоконференції 2000 грн. (одне засідання).

Судом встановлено, що представник позивача не брав участь в судових засіданнях, а тому оплата цієї послуги не підлягає відшкодуванню.

Встановивши неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу фактично виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг), суд надав належну правову оцінку наданих на підтвердження таких витрат доказів у їх сукупності, врахував визначений договором розмір гонорару, оцінив обсяг наданих послуг та їх реальність, а також співмірність вартості послуг та дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування на користь позивача судових витрат на правову допомогу у розмірі 9 000 грн.

Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові Верховного Суду від 19.08.2021 року у справі № 369/9099/18 суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тому суд обґрунтовано зменшив розмір заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з 34 000 грн. до 9 000 грн., які можна вважати необхідними і неминучими для позивача, який був змушений до залучення адвоката для надання професійної правничої допомоги.

Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Filad», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spai», заява серія А № 303-А; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Filad», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Елітавтопослуга» залишити без задоволення.

Рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 21 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 07.05.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова