РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 570/4293/23

Провадження № 22-ц/4815/501/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Пиляй І. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування виконкому Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ільїна Вадима Анатолійовича на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2024 року, ухвалене в м. Рівне у складі судді Гнатущенко Ю. В., повний текст складено 26.12.2024

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , про усунення перешкод в користуванні власністю будинковолодінням в АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

Свої вимоги мотивувала тим, що їй відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . У вказаному будинку проживають без реєстрації відповідачі, які не визнають її право власності, відмовляються звільнити займане житло в добровільному порядку, чим порушують законне право ОСОБА_1 на використання та розпорядження житлом на власний розсуд та створюють перешкоди у його використанні, не надають доступу до будинку. На даний час жодних дій щодо звільнення будинку відповідачами не вчиняється, на будь-який діалог не виходять.

Вважає, що проживання відповідачів в будинку АДРЕСА_1 незаконне, з часу набуття права власності на будинок вона позбавлена права використовувати його для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї, тому, усунення вказаних перешкод стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування виконкому Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області про усунення перешкод ОСОБА_1 у використанні свого права власності: будинковолодінням в АДРЕСА_1 шляхом виселення з нього відповідачів без надання іншого житлового приміщення відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник позивача адвокат Ільїн В. А. подав апеляційну скаргу в якій вказує: суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з підстав ненадання позивачем належних та допустимих доказів вчинення відповідачами дій, які перешкоджають вільно розпоряджатися та користуватись спірним будинком. З таким твердженням суду не можна погодитись. Постійне проживання відповідачів у належному позивачці будинку вже чинить перешкоди для останньої у праві використання та розпорядження житлом. Відповідачами не наведено доказів правомірності проживання у спірному будинку. Відповідно до приписів ст. 47 Конституції України та практики Верховного Суду власник житла має право на захист свого порушеного права від осіб, які не є власниками. У ОСОБА_1 відсутній обов`язок забезпечувати ОСОБА_2 та членів її сім`ї житлом. Суд не взяв до уваги, що відповідачі не є членами сім`ї позивачки. З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник відповідачів - адвокат Дем`яненко Л. П. вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, апеляційний суд прийшов до слідуючих висновків.

Судом встановлено: ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 , виданого 20 квітня 2010 року виконавчим комітетом Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

ОСОБА_7 на праві приватної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджено копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 29 жовтня 2002 року державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори Кутецькою В. В., зареєстроване в реєстрі за №1-2266.

Відповідно до архівної довідки Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області №837 від 27.08.2019 р., у документах виконкому Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області у погосподарській книзі №3 (с.Олександрія) за 2006-2010 роки є відомості про господарство ОСОБА_7 : на день смерті ОСОБА_7 за нею рахувалося господарство, яке було розташоване по АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - голова домогосподарства, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 невістка; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 онука; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 онук; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 онука; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 онука. За господарством рахувався 3-кімнатний житловий будинок, загальною площею 56.2 кв.м. та земельна ділянка загальною площею 0,18 га (в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,18). ОСОБА_7 дійсно була зареєстрована та постійно проживала за цією адресою до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно доданого до позову Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С. Г. 17.09.2018 р., р. №1125, житловий будинок з надвірними будівлями розташований в АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 .

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 зверталась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , яка діяла у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , про усунення перешкод в користуванні будинковолодінням в АДРЕСА_1 шляхом виселення з нього відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19.05.2023 р. у справі № 570/4472/19 у задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення із житлового будинку відповідачів без надання іншого житлового приміщення відмовлено. Рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося і набрало законної сили.

Ухвалюючи рішення про відмову в позову у справі №570/4472/19, суд прийшов до висновку, що не є підставою для виселення членів сім`ї власника житла, у тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ.

Звертаючись повторно до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказувала, що Олександрійською сільською радою Рівненського району 06.07.2023 р. відповідачі були зняті із реєстрації у житловому будинку АДРЕСА_1 на підставі її заяви, а тому їх проживання без реєстрації є тією обставиною, яка свідчить про припинення для них сервітуту, тобто користування чужим майном, відповідно до положень 406 ЦК України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що повторне звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення є втручанням у їхнє право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції прав і основоположних свобод на предмет пропорційності оскільки, в належний позивачу на даний час житловий будинок відповідачі вселилися з дозволу його власника, а правомірність дій Олександрійської сільської ради про зняття з реєстрації оскаржена відповідачами до Рівненського окружного адміністративного суду.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду, він є законним, відповідає обставинам справи.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім?ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У ст. 406 ЦК України визначено підстави припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі:1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом;2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут;3) спливу строку, на який було встановлено сервітут;4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту;5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд;6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 754/613/18-ц (провадження № 61-1634св19) Верховний Суд, розглядаючи справу у подібних правовідносинах, зазначив, що при вирішенні справи, передбачених законом підстав для виселення особи чи визнавання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі проводити оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до її житла не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Ураховуючи викладене, Касаційний цивільний суд погодився з позицією суду першої інстанції про те, що позивач, прийнявши квартиру у дар, тобто безоплатно набувши у власність майно, знав про проживання в ньому відповідача члена сім`ї колишнього власника цього житла, яка не має іншого житла, тому його право на це майно не може бути захищено шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яка внаслідок цього стане безхатченком, що не є справедливим з урахуванням усіх обставин цієї справи.

У постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 362/3042/17 (провадження № 61-21св19) Верховний Суд вказав: «При вирішенні питання про виселення члена сім`ї колишнього власника житла суд має враховувати і загальні норми, що регулюють питання реалізації права власності. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло згідно з статтею 8 Конвенції, щодо пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ 33 Справи у спорах, щодо виселення та вселення Огляд судової практики ВС не є підставою для виселення членів сім`ї власника квартири, у тому числі й колишніх. Права членів сім`ї власника житла також підлягають захисту і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача. Важливе юридичне значення для правильного вирішення спору у цій справі має факт дослідження обставини того, чи мають відповідачі інше житло для проживання».

Судом достовірно встановлено, що господарство по АДРЕСА_1 належало ОСОБА_7 до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . У вказаному будинку, відповідно до даних погосподарської книги №3 Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області за 2006-2010 роки, разом із власницею будинку проживали та були зареєстрованими ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 невістка; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 онука; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 онук; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 онука; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 онука.

Судом також встановлено, що відповідачі, в тому числі малолітній ОСОБА_6 , іншого житла, окрім будинку, в якому вони проживають, не мають.

Згідно рішення виконавчого комітету Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області №161 від 21.12.2023 р. «Про затвердження висновку органу опіки та піклування про недоцільність виселення малолітньої дитини», виконавчий комітет Олександрійської сільської ради затвердив Висновок органу опіки та піклування про недоцільність виселення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім цього, у Висновку вказано, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у матері ОСОБА_5 , 1992 р.н., та неповнолітнього ОСОБА_6 , 2019 р.н. відсутнє житло на праві власності.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ільїна Вадима Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 8 травня 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.