Провадження № 2/202/1179/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі: головуючого судді Доценко С.І. за участю секретаря судового засідання Тарасової К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі цивільну справу за позовом Комунального підприємства«Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії, -

В С Т А Н О В И В:

23.10.2024 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 , на його користь заборгованість по сплаті за теплопостачання в розмірі : 29 854,34 грн. з яких: сума основного боргу у розмірі - 19 727,66 грн.; інфляційне збільшення суми боргу складає - 7 572,89 грн; 3 % річних від суми боргу - 2 553,79 грн. та понесені судові витрати в сумі сплаченого судового збору у розмірі 3 028,00грн.

В обґрунтування позову зазначено, що протягом опалювальних періодів з жовтня 2016 року по 2024 рік позивач надавав послуги з теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , де, відповідно до довідки про склад сім?ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб N? 001969 від 20.08.2021.р., наданої від Центру надання адміністративних послуг м. Дніпра, зареєстрованими користувачами є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до Постанови Верховного суду України від 30.10.2013 р. у справі N? 6-59 13 та Постанови Верховного суду України від 20.04.2016 р. у справі N? 6-2951ц15 - споживач зобов?язаний оплатити послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати комунальних послуг. Споживач, який обслуговується Позивачем, в незалежності від наявності укладеного договору, має відкритий особовий рахунок та абонентську книжку, що є підтвердженням отримання послуг та договірних відносин. Відповідач, на підставі відкритого особистого рахунку N? НОМЕР_1 , повинен був сплачувати за надані послуги щомісячно. Однак оплата за ці послуги не здійснювалася належним чином, у зв?язку з чим станом на 31.07.2021 року з?явився борг перед Позивачем у сумі: 9 667,66 грн. за період з 01.11.2017р. по 31.07.2021р.

Даний борг було реструктуризовано шляхом укладання зі споживачем ОСОБА_1 , відповідно до договору про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання N? 269/2021р./Ц.О.А. строком на 24 місяців. Пунктом 3 цього договору передбачено, що у разі порушення споживачем умов даного договору, підприємство КП «Теплоенерго» має право на примусове стягнення суми заборгованості в судовому порядку. Відповідно до пункту 2 вищезгаданого договору, споживач здійснює оплату не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим. Пунктом 2.1 передбачено, що у разі несвоєчасної сплати, підприємством КП «Теплоенерго» буде нараховуватися пеня в розмірі від 0,01% до 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше ніж 100% від загальної суми заборгованості. Таким чином перебіг строку виконання зобов?язання починається з 21 числа місяця наступного за розрахунковим.

Відповідно до ч.2. ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку, з урахуванням положень ст. 258 ЦК України, сума заборгованості за надані послуги теплопостачання за вказаною адресою складає: сума боргу на момент укладання договору про реструктуризацію заборгованості, сума боргу на момент подання позовної заяви, а саме на 01.10.2024р. - 19 727,66 грн. інфляційне збільшення суми боргу складає - 7 572,89 грн- 3 % річних від суми боргу складає - 2 553,79 грн. (дві тисячі п?ятсот п?ятдесят три грн.,79 коп.). Загальна заборгованість складає: 29 854,34 грн.

Згідно ст. 25 ЗУ «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Пунктом 5 частини 2 статті 7 3У «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року закріплено обов?язок споживачів оплачувати надані житлово-комунальні цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 статті 10 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін. крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. Статтею 526 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тому просили задовольнити позовні вимоги та стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 28.10.2024 року відкрите провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем ОСОБА_1 надано відзив на позовну заяву, в якій вона зазначила , що в 2022 році вона виїхала за межі України та не отримує послуг. У звязку із військовою агресією і виїздом за межі України вона була позбавлена можливості сплачувати реструктарізований борг. Просить до правовідносин застосувати строк позовної давності та не нараховувати 3% річних та інфляційні виплати у зв`язку із воєнним станом. Позов визнає частково лише в розмірі 10157,46 грн .

Позивачем надано відзив на позовну заяву, в якій просить задовольнити позов повністю, заперечує, про застосування строків позовної давності.

Відповідачем подане заперечення на відзив, в якому наполягає на застосуванні строків позовної давності до заборгованості , що виникла з 2017 року.

Дослідивши заяви по суті справи та надані докази , суд встановив .

Відповідно до п.5 ч.2ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно п. 35 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21 серпня 2019 року розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, але відповідач несвоєчасно оплачує спожиті комунальні послуги.

Згідно ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Приписами ст. 509 ЦК Українивстановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 13 ЦК України, а саме цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідач ними користується.

Згідност. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року №6-2951цс15.

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до вимог ч.1ст. 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно дост. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання відповідачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Суд вважає встановленим на підставі довідки №001969 від 20.08.2021 року , що відповідачка є уповноваженим власником кв. АДРЕСА_2 і це не оспорюється сторонами .

Договором про реструктуризацію боргу №269/2021 від 26 серпня 2021 року , укладеним між сторонами встановлено, що споживач ОСОБА_1 визнала борг за надання послуг на 31.07.2021 року який становить 9667,66 грн , який зобов`язалась сплатити рівними платежами з вересня 2021 по серпень 2023 року, сплачуючи до 20 числа слідуючого місяця . Зазначено, що це не звільняє її від сплати поточних платежів. У разі не виконання споживачем своїх зобов`язань, надавач послуг має право на примусове стягнення боргу в судовому порядку.

Наявність заборгованості та її розмір підтверджується також особовим рахунком НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 та сума заборгованості становить 19727,66 грн.

В порушення ст. ст.67,68ЖК України відповідач не здійснювала оплату за надану позивачем теплову енергію та має заборгованість перед позивачем, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2. ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок розміру інфляційних нарахувань здійснюється наступним чином: (інфляційні нарахування за попередній місяць + сальдо на початок місяця - заборгованість за попередній місяць) х індекс інфляції / 100 - (інфляційні нарахування за попередній місяць + сальдо на початок місяця - заборгованість за попередній місяць). Якщо індекс інфляції за місяць менше 100%, показник інфляційних витрат за даний місяць не нараховується.

Судом перевірений розрахунок інфляційних витрат, який нарахований за період з листопада 2017 по 23.02.2022 року і суд погоджується з порядком розрахунку, його періодом та розміром, який становить 7572,89 8грн.

Позивачем також заявлено про стягнення 3% річних за невиконнання грошового зобов`язання за період з 01.11.2017 по 23.02.2022 року.

3 % річних нараховуються наступним чином: (сальдо на початок місяця - заборгованість за попередній місяць) х 3 х (кількість прострочених днів) 365 днів /100.

Судом перевірений наданий стороною розрахунок і суд погоджується , що виходячи із суми заборгованості 19727,66 грн. 3% річних становить 2553,79 грн.

Отже, у зв`язку з не виконанням обов`язків щодо сплати спожитих послуг, боржнику нараховано заборгованість за період з 01.11.2017 по 31.07.2021 року у сумі 9667,66 грн, який був визнаний відповідачкою , за договором реструктуризації боргу, а також борг який утворився з поточних платежів на 01.10.2024 року -10060 грн , а також , інфляційні втрати в сумі 7572.89 грн та 3% річних у сумі 2553,79 грн, а всього, 29854,34 грн які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 10 жовтня 2019 року по справі № 205/1460/15-ц, провадження № 61-13198св19.

Суд не погоджується з аргументами відповідача про застосування строків позовної давності щодо заборгованості за період 2017-2021 років, тому що між сторонами 26.08.2021 року було укладено договір реструктуризації,за яким відповідачка визнала борг за період з 01.11.2017 по 31.07.2021 року в сумі 9667,66 грн., що є перериванням строку позовної давності , відповідно до положень ч.1 ст.264 ЦК України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

За звернення до суду з позовною заявою, позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 3028 гривень.

Відповідно доч.ч.1,2ст.141ЦПКУкраїнисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні з позовом сплачено судовий збір в сумі 3028 грн, що мінімальним розміром судового збору.

Таким чином, оскільки позов підлягає задоволенню, у відповідності до ст. 141 КПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Позивачем заявлено у відзиві про звільнення від сплати судового збору у зв`язку із тим, що вона є пенсіонером та інвалідом 3 групи, що підтверджено копією довідки МСЕК №631006 та копією її пенсійного посвідчення.

Розглядаючи це питання суд виходив із полозень Закону України « Про судовий збір».

Таким чином, судом встановлено, що позивач не відноситься до переліку осіб ,які безумовно звільнені від сплати судового збору ( ст.5 Закону України « Про судовий збір»)

Вирішуючи заяву позивача про звільнення від сплати судового збору суд виходить із положень ч.1 ст.8 Закону України « Про судовий збір», відповідно до якої враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до ч.2 зазначеної статті Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідачкою не надано доказів на підтвердження свого річного доходу, а тому клопотання позивача про звільнення ,зменшення,розстрочку сплати судового збору не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.4,5,12,81,141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (, 49091, м.Дніпро, пр.Слобожанський, буд.29) заборгованість за надані послуги, а саме заборгованість за період з 01.11.2017 по 31.07.2021 року у сумі 9667,66 грн. за договором реструктуризації боргу № 269/2021, борг, що утворився з поточних платежів на 01.10.2024 року - 10060 грн , інфляційні втрати в сумі 7572.89 грн , 3% річних у сумі 2553,79 грн, а всього, 29854,34 грн. ( двадцять дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири гривні, 34 копійки)

Стягнути з з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (, 49091, м.Дніпро, пр.Слобожанський, буд.29) судові витрати по справі в розмірі 3028 ( три тисячі двадцять вісім гривень , 00 копійок) .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30( тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 23 травня 2025 року.

Суддя С. І. Доценко