Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1063/20

09 травня 2025 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Шишка О. А.,

з участю: секретаря Сіщук Г. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 28 вересня 2020 року провадження у справі відкрито та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Заявлені вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який був зареєстрований 09 вересня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції, актовий запис № 115. В шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Спільне життя з відповідачем не склалося і рішенням Богородчанського районного суду від 12 травня 2020 року за ініціативою відповідача шлюб було розірвано.

Зазначає, що після укладення шлюбу вони перейшли проживати у будинок ОСОБА_2 , що розташований на АДРЕСА_1 . Цей будинок був визнаний спільною власністю ОСОБА_2 та його колишньої дружини ОСОБА_4 відповідно до мирової угоди, затвердженої Богородчанським районним судом ухвалою від 26 травня 2004 року у справі № 2-516/2004р. Разом з тим, компенсація половини цього будинку колишній дружині у сумі 5000 доларів США відбулася 21 грудня 2004 року, тобто уже під час перебування у їхньому шлюбі. Ці кошти вона з ОСОБА_2 позичили у її батьків, а надалі повертали їх із спільного сімейного бюджету. Зазначає, що будинок на АДРЕСА_1 не був придатний для нормального проживання молодої сім`ї з малою дитиною, тому вони поїхали в Чеську Республіку на заробітки. Заробивши необхідну кількість коштів, приблизно у 2008 році вони приступили до глобальної реконструкції будинку. Внаслідок повної перебудови будинок збільшився у площі з 70,9 м.кв до 162,2 м.кв, облаштовано огорожу та подвір`я біля будинку, побудовано господарські будівлі та споруди. Вважає, що вказаний будинок, який суттєво збільшився у площі та відповідно у вартості, підлягає поділу у рівних частках.

Також у шлюбі ними було придбано транспортний засіб Volkswagen Transporter, номер кузова НОМЕР_1 , який був імпортований з Бельгії, та зареєстрований 02 грудня 2011 року в Україні на ОСОБА_2 . З метою уникнення поділу вказаного транспортного засобу, 31 липня 2020 року ОСОБА_2 перереєстрував цей автомобіль на їхнього спільного знайомого ОСОБА_5 . Разом з тим, вважає цей автомобіль спільною власністю подружжя, а тому він також повинен бути поділений у рівних частках.

Крім того ними у шлюбі було придбано ще один автомобіль КІА Sorento, номер кузова НОМЕР_2 , який був зареєстрований у Чеській Республіці на ОСОБА_2 . Позивачка також вважає цей автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, а тому він підлягає поділу у рівних частках.

Також вказує, що перебуваючи у шлюбі, у вересні 2019 року відповідач придбав двокімнатну квартиру на АДРЕСА_2 . Незважаючи на те, що відповідач перереєстрував вказану квартиру на свою доньку від попереднього шлюбу ОСОБА_6 , також вважає вказану квартиру спільною сумісною власністю подружжя, яке слід поділити у рівних частках.

Крім того, у шлюбі вони придбали однокімнатну квартиру на АДРЕСА_3 , яка також підлягає поділу як спільне майно подружжя.

З урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог позивачка просить :

визнати за нею право на 1/2 частку : житлового будинку на АДРЕСА_1 , автомобіля Volkswagen Transporter, номер кузова НОМЕР_1 , автомобіля КІА Sorento, номер кузова НОМЕР_2 , однокімнатної квартири на АДРЕСА_3 , а також двокімнатної квартири на АДРЕСА_2 ;

визнати за нею право на компенсацію 1/2 вартості відчуженої відповідачем квартири на АДРЕСА_2 ;

із спільного сумісного майна колишнього подружжя, враховуючи розмір належної компенсації за відчужену відповідачем двокімнатної квартири в Чеській Республіці, присудити їй у власність : житловий будинок на АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,15 га, кадастровий номер :01:006:0301 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на АДРЕСА_1 , та однокімнатну квартиру на АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 подав суду відзив на позов, а також зустрічний позов. У вказаних заявах по суті справи ОСОБА_2 просив визнати спільною сумісною власністю з ОСОБА_1 однокімнатну квартиру на АДРЕСА_3 , гараж на АДРЕСА_4 та автомобіль Volkswagen Transporter, номер кузова НОМЕР_1 . Зазначив, що квартира на АДРЕСА_3 та автомобіль Volkswagen Transporter, номер кузова НОМЕР_1 придбані в період шлюбу в більшості за його кошти, а гараж на АДРЕСА_4 побудований ними за спільні кошти подружжя.

Заперечив можливість поділу іншого майна, вказаного ОСОБА_1 . Вказав, що житловий будинок на АДРЕСА_1 ним було придбано ще в період перебування у попередньому шлюбі з ОСОБА_4 , якій він компенсував її половину будинку. Вважає, що ОСОБА_1 не довела, що покращення будинку відбулося в період перебування у їхньому шлюбі, а тому така її вимога не підлягає до задоволення. Також безпідставною вважає вимогу позивачки про здійснення компенсації за проданий автомобіль КІА Sorento, номер кузова НОМЕР_2 , оскільки цей автомобіль відчужений у період перебування у шлюбі, а виручені кошти спрямовані на потреби сім`ї. Вважає безпідставною вимогу позивачки про визнання спільною сумісною власністю квартири на АДРЕСА_2 , оскільки це майно придбано ним для своєї дочки від попереднього шлюбу ОСОБА_7 за її ж кошти. Крім того наголосив, що вимога ОСОБА_1 про поділ квартири на АДРЕСА_2 не підсудна Богородчанському районному суду чи іншому суду на території України, оскільки така справа повинна розглядатися судом Чеської Республіки.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 12.11.2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя прийнято до спільного розгляду і об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 09 травня 2025 року закрито провадження у справі у частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ квартири на АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні позивачка та її представники вимоги позову підтримали з викладених підстав. Представник позивача ОСОБА_8 додатково повідомив, що після укладення шлюбу між його дочкою позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , вся сім`я допомагала як фізично так і матеріально у будівництві фактично нового будинку на АДРЕСА_1 , оскільки старий будинок був у занедбаному стані. Зважаючи на те, що дочка з колишнім чоловіком виїжджали на заробітки в Чехію, йому часто доводилося займатися їхнім будівництвом шукати будівельників, визначати необхідний обсяг робіт, закуповувати будівельні матеріали. Вважає безпідставною вимогу ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю гаража на АДРЕСА_4 , оскільки цей гараж побудовано ним за власні кошти фактично на території свого господарства, яке розташоване на АДРЕСА_4 . Оскільки дочка з ОСОБА_2 були у добрих стосунках, він зареєстрував право власності на гараж на дочку вже у період перебування їх у шлюбі. Разом з тим, відповідач не приймав жодної участі у створенні цього майна, а тому не може претендувати на його поділ.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя, висловлену у відзиві на позов та у зустрічному позові.

Вислухавши позивачку (відповідачку за зустрічним позовом) та її представників, представника відповідача (позивача за зустрічним позовом), суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 4 ст.368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 69, 70 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 2 статті 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивачка з відповідачем перебувала у шлюбі, який був зареєстрований 09 вересня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції, актовий запис № 115 (т.1 а.с.10). В шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 (т.1 а.с.12). Рішенням Богородчанського районного суду від 12 травня 2020 року шлюб між сторонами розірвано (т.1 а.с.11).

За період перебування у зареєстрованому шлюбі сторони набули майно, яке підлягає визнанню об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, зокрема житловий будинок на АДРЕСА_1 , автомобіль Volkswagen Transporter, номер кузова НОМЕР_1 , автомобіль КІА Sorento, номер кузова НОМЕР_2 , однокімнатну квартиру на АДРЕСА_3 .

Щодо житлового будинку на АДРЕСА_1 . Вказаний будинок, хоча й отриманий ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 27 грудня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Максьом Г.І., зареєстрованого у реєстрі за № Д-4126 (т.2 а.с.155), однак був визнаний об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та його колишньої дружини ОСОБА_4 відповідно до мирової угоди, затвердженої Богородчанським районним судом ухвалою від 26 травня 2004 року у справі № 2-516/2004р. (т.1 а.с.97).

ОСОБА_2 компенсував ОСОБА_4 половину вартості цього будинку, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 21 грудня 2004 року (т.1 а.с.38). Суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що компенсація вартості половини будинку відбулося вже у період їхнього шлюбу за рахунок їхніх спільних коштів, оскільки належних і допустимих доказів цього позивачка не надала.

Слід зазначити, що з отриманої судом від Івано-Франківського ОБТІ інвентаризаційної справи (т.2 а.с.111-163), зокрема з довідки від 08 жовтня 2020 року № 00325 (т.2 а.с.156), видно, що загальна площа будинку на АДРЕСА_1 станом на 18 січня 2002 року становила 70,9 м.кв., а житлова площа складала 33,7 м.кв. Будь-якої інформації про те, що з того часу до часу укладення шлюбу з ОСОБА_1 виконувалися будь-які будівельні роботи суду не надано й матеріали справи не містять.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.245-247) підтверджується, що на ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 загальною площею 162,2 м.кв., житловою площею 90,7 м.кв. (т.1 а.с. 245-247).

Про суттєве видозмінення цього домоволодіння свідчать й долучені до матеріалів справи фотографії домоволодіння (т.1 а.с.68-75).

Як зазначила в судовому засіданні позивачка, після одруження вони повинні були перейти проживати в будинок на АДРЕСА_1 . Однак цей будинок був у занедбаному стані, тому вони змушені були виїжджати на заробітки в Чехію для того, щоб заробити кошти на реконструкцію будинку. Аналогічні пояснення в судовому засіданні надав й представник позивачки, її батько ОСОБА_8 .

Викладені стороною позивача обставини справи, з урахуванням заперечень сторони відповідача, в сукупності з письмовими доказами свідчать про те, що з часу укладення шлюбу між сторонами спірне домоволодіння суттєво збільшилося у площі, стало фактично новоствореним майном, що дає підстави для суду прийти до висновку про необхідність поділу вказаного будинку у рівних долях. Разом з тим, оскільки в судовому засіданні встановлено, що будинок на АДРЕСА_1 ОСОБА_2 набув до шлюбу з ОСОБА_1 , то його залишкова вартість станом на час укладення шлюбу повинна бути компенсована ОСОБА_2 .

З метою визначення вартості домоволодіння на АДРЕСА_1 , судом призначена будівельно-технічна, оціночно-будівельна та оціночно-земельна експертиза. За результатами проведеної комплексної експертизи Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз надано висновок від 22 лютого 2024 року № 920/921/23-28, яким констатовано, що ринкова вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд (літної кухні та навісу) на АДРЕСА_1 на час проведення експертизи становить 2082561,0 грн.

Залишкова вартість житлового будинку на АДРЕСА_1 , з урахуванням технічних характеристик будинку відповідно до даних інвентаризаційної справи № 718 (т.2 а.с. 112-163) та інших матеріалів цивільної справи станом на 09 вересня 2004 року становить 38124,0 грн.

В ході судового розгляду позивачка висловила позицію про необхідність виділення їй у власність, за рахунок компенсації іншого спільного майна, всього домоволодіння на АДРЕСА_1 . Відповідач висловив позицію про безпідставність поділу вказаного домоволодіння.

Зважаючи на те, що в ході судового розгляду суд прийшов до висновку про необхідність поділу цього домоволодіння у рівних частках, ОСОБА_2 необхідно компенсувати залишкову вартість цього будинку станом на час укладення шлюбу з ОСОБА_1 .

Отже вартість компенсації, яку повинна сплатити ОСОБА_1 ОСОБА_2 за результатом поділу домоволодіння на АДРЕСА_1 становить 38124,0 грн.

Що стосується земельної ділянки на АДРЕСА_1 , де розташоване спірне домоволодіння, слід зазначити таке.

В судовому засіданні встановлено, що створивши сім`ю у вересні 2004 року, з метою здійснення фактично нового будівництва власного спільного житла, сторони приступили до глобальної реконструкції будинку.

Даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що 06 липня 2016 року на ОСОБА_2 зареєстрована земельна ділянка для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 площею 0,15 га, кадастровий номер :01:006:0301 (т.1 а.с.19). Відповідно до ч. 1 ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Вказана позиція викладена також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 686/9580/16-ц від 21 березня 2018 року.

Враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 набуває право власності на 1/2 частку жилого будинку, розміщеного на земельній ділянці, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_2 , то за нею слід визнати право власності на 1/2 частку вказаної земельної ділянки пропорційно розміру її частки у спільній власності на вказаний будинок під час його поділу.

Щодо однокімнатної квартири на АДРЕСА_3 , то сторони визнають право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на це майно.

В ході судового розгляду справи визначення вартості вказаного майна судом не проводилося, з цього приводу сторони не подавали жодних доказів (висновків експертиз, довідок про вартість), однак у зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 визначено вартість цієї квартири у розмірі 450000 грн (т.1 а.с.103), з чим погодилася сторона позивача.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.112-115), 29 січня 2015 року за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на однокімнатну загальною площею 40,8 м.кв, на АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Зважаючи на те, що вказане майно набуте сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі, то воно підлягає поділу у рівних частках.

Щодо автомобіля Volkswagen Transporter, номер кузова НОМЕР_1 .

Слід зазначити, що інформацією Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від 07 грудня 2020 року № 31/9/1989 (т.1 а.с.150) підтверджується, що 02 грудня 2011 року первинно зареєстрований за громадянином ОСОБА_2 автомобіль Volkswagen Transporter, 2000 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Цією ж інформацією зазначено, що вказаний автомобіль 31 липня 2020 року перереєстрований без зняття з обліку на іншого власника ОСОБА_5 .

У постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виснував, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічна позиція висловлена й у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2024 року у справі № 465/2324/19.

Висновком судового експерта Біланюка В.М. від 29 грудня 2020 року № 93, наданою стороною позивачки (т.1 а.с.176) визначено вартістьавтомобіля Volkswagen Transporter, 2000 року випуску, у розмірі 145800 грн. Заперечень щодо такої вартості автомобіля стороною відповідача не висловлено, сумнівів у достовірності такого письмового доказу в суду не виникає.

Оскільки зазначений автомобіль був відчужений відповідачем без згоди позивачки, то на її користь підлягає стягнення 72900 грн (145800 : 2) половини вартості такого транспортного засобу.

Щодо автомобіля КІА Sorento, номер кузова НОМЕР_2 .

Відповідно до наданого суду свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т.1 а.с.45-46), автомобіль КІА Sorento, номер кузова НОМЕР_2 , дата першої реєстрації 30 січня 2006 року, був зареєстрований на жителя АДРЕСА_1 ОСОБА_9 .

За ствердженням позивачки вказаний транспортний засіб відчужено без її згоди, жодних коштів від реалізації цього майна їй не надано.

Як зазначає сторона відповідача, кошти від відчуження вказаного транспортного засобу використано на потреби сім`ї.

Однак факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц (провадження № 61-19420св18) та від 10 червня 2022 року у справі № 544/856/20 (провадження № 61-21406св21).

Слід зазначити, що долучені позивачкою до матеріалів справи довідки Відділу реєстрації моторних і причіпних транспортних засобів та комунікації з громадянами Відділу організації дорожнього руху Магістрату столиці Праги від 05 квітня 2023 року (т.3 а.с.187-188) та відповідь Крайового управління поліції Плзенського краю міського управління поліції Плзень Окружного управління поліції Плзень від 09 серпня 2023 року (т.3 а.с.189-191) свідчать про те, що за ОСОБА_2 був зареєстрований автомобіль КІА Sorento, номер кузова НОМЕР_2 , в період часу з 26 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року. Вказані письмові докази надані суду в оригіналах чеською мовою з перекладом на українську мову й суд визнає їх належними й допустимими. Ці письмові докази підтверджують відчуження відповідачем зазначеного автомобіля у період перебування на розгляді суду справи про поділ майна між сторонами. Будь-яких належних і допустимих доказів того, що кошти від відчуження вказаного транспортного засобу відповідач надав позивачці, суду стороною відповідача не надано.

В обґрунтування вартості автомобіля КІА Sorento, номер кузова НОМЕР_2 , позивачкою надано висновок експерта Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 14 травня 2024 року № СЕ-19/109-24/5843-АВ (судовий експерт ОСОБА_10 ). Вказаним висновком констатовано, що середня ринкова вартість транспортного засобу КІА Sorento, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , становить 145870,0 грн.

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_10 суду повідомив, що у висновку експерта враховано середню ціну на аналогічні автомобілі, які не пройшли процедуру митного оформлення зі сплатою усіх належних митних платежів.

Суд зазначає, що при складенні вказаного висновку, судовий експерт повідомлений про кримінальну відповідальність за ст.384, 385 КК України, у висновку надано належне обґрунтування визначеної вартості автомобіля, а тому суд вважає такий доказ належним і допустимим.

Суд не приймає до уваги надану представником відповідача інформацію про визначення вартості автомобіля КІА Sorento, номер кузова НОМЕР_2 (т.3 а.с.233-236) на рівні 22000 чеських крон, оскільки цей документ є незрозумілим за походженням, оригінал документу суду не надано, а тому суд вважає такий доказ недопустимим.

Отже, на переконання суду, ОСОБА_2 повинен компенсувати ОСОБА_1 половину вартості відчуженого автомобіля КІА Sorento, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , у розмірі 72935,09 грн (145870,0 : 2).

Слід також зазначити, що відповідачем у зустрічному позові заявлено вимогу про визнання за ним в порядку поділу майна подружжя права на 1/2 гаража на АДРЕСА_4 .

Суд зауважує, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.112-115), 16 лютого 2016 року на ОСОБА_1 зареєстровано гараж на АДРЕСА_4 .

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 24 вересня 2024 року у справі № 465/2324/19, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

В судовому засіданні позивачка повідомила, що вказаний гараж побудовано її батьком ОСОБА_8 , цей гараж є частиною господарства батьків на АДРЕСА_4 . Жодних коштів ні вона, ні відповідач ОСОБА_2 у це майно не вкладали.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив, що він своєю бригадою проводив будівельні роботи гаражу на АДРЕСА_4 (улаштовували фундамент, мурували стіни, робили дах). Зазначив, що у будівництві їм допомагав ОСОБА_8 , який і оплачував їхню роботу.

Аналогічні пояснення надав і свідок ОСОБА_12 , який повідомив, що у складі бригади ОСОБА_11 проводив будівництво гаражу на АДРЕСА_4 (улаштовували фундамент, мурували стіни та робили дах). Також зазначив, що у будівництві їм допомагав ОСОБА_8 , який і оплачував їхню роботу.

Враховуючи те, що в ході судового розгляду ОСОБА_2 не довів, що внаслідок спільних трудових чи грошових затрат набуто у спільну власність з ОСОБА_1 гараж на АДРЕСА_4 , то у задоволенні його зустрічного позову в цій частині слід відмовити.

Підсумовуючи викладене, слід зробити висновок, що за результатом судового розгляду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід поділити у рівних частках (по 1/2 частці кожного) таке майно :

- житловий будинок на АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :01:006:0301 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на АДРЕСА_1 ;

- однокімнатну квартиру на АДРЕСА_3 ;

- з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 38124,0 грн компенсації залишкової вартості житлового будинку на АДРЕСА_1 ;

- у зв`язку з відчуженням ОСОБА_2 автомобілів Volkswagen Transporter, номер кузова НОМЕР_1 , та КІА Sorento, номер кузова НОМЕР_2 , ОСОБА_1 слід присудити компенсацію половину вартості вказаних транспортних засобів, що становить 145835,0 грн.

Загалом з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 107711 грн компенсації за різницю у вартості розділеного майна подружжя (145835,0 грн компенсація вартості відчужених автомобілів відняти 38124,0 грн компенсації залишкової вартості житлового будинку).

Також суд вважає зайвими позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власності подружжя, адже такі обставини були встановлені в мотивувальній частині цього рішення, а їх повторна констатація у резолютивній частині рішення не потребується.

Ухвалюючи рішення суду в цій справі судом враховується, що відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з вимогами ч.1, 2, 10 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням спеціалістів.

Ставка судового збору на час подання позовної заяви та зустрічного позову у 2020 році становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складало від 840,80 грн до 10510 грн.

Загальна вартість майна, що підлягає поділу, складає 2824231 грн, з яких 2082561 грн вартість домоволодіння на АДРЕСА_6 грн вартість однокімнатної квартири на АДРЕСА_7 грн - вартість автомобіля Volkswagen Transporter, номер кузова НОМЕР_1 , та 145870 грн вартість автомобіля КІА Sorento, номер кузова НОМЕР_2 .

Тобто вказана загальна вартість майна свідчить про необхідність сплати сторонами максимальної суми судового збору, а кожною стороною зокрема по 5255 грн.

Відповідно до квитанцій (т.1 а.с.4 та т.1 а.с.116) сторонами сплачено судовий збір у повному обсязі.

При зверненні до суду із позовом, а також в ході судового розгляду ОСОБА_1 понесла витрати, пов`язані з розглядом справи. Належними і допустимими доказами підтверджується тільки сплата 25625,15 грн, з яких 20313,30 грн витрат на оплату судової експертизи щодо домоволодіння на АДРЕСА_1 (т.3 а.с.129, 253), 700 грн + 1690 грн витрат на здійснення перекладу документів (т.1 а.с.76, т.3 а.с.202), 650 грн витрат на визначення вартості автомобіля Volkswagen Transporter (т.1 а.с.175), а також 2271,85 грн витрат на визначення вартості автомобіля КІА Sorento (т.3 а.с.201).

Вказані витрати також слід розділити між сторонами порівну, а тому 12812,58 грн слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, ст.368, 372 ЦК України, ст.57, 60, 61, 63, 65, 69, 70 СК України, керуючись ст.4, 76, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності по 1/2 частці за кожним на житловий будинок на АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :01:006:0301 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на АДРЕСА_1 ; однокімнатну квартиру на АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 107711,00 грн компенсації різниці вартості розділеного майна подружжя, 12812,58 грн витрат, пов`язаних з розглядом справи, а всього 120523,58 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Головуючий О. А. Шишко