Номер провадження: 22-ц/813/602/25
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника Міністерства юстиції України, представника ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ханбер», представника Павлютіна Андрія Володимировича, Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ВІКАНТ» у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства Юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ханбер», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ВІКАНТ», ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: державного реєстратора виконавчого апарату Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничук Володимира Олександровича, Обслуговуючого кооперативу «Екодом-1» про визнання дій незаконними, скасування рішень про державну реєстрацію, визнання права власності шляхом витребування із чужого незаконного володіння, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Чернявської Л.М. 29 серпня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства юстиції України, ТОВ «Ханбер», ТОВ «ФІРМА «ВІКАНТ», ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: державного реєстратора виконавчого апарату Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничук В.О., ОК «Екодом-1» про визнання дій незаконними, скасування рішень про державну реєстрацію, визнання права власності шляхом витребування із чужого незаконного володіння (т. 1 а.с. 5-14).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилався на те, що Міністерством юстиції України, на підставі Висновку колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції від 22.01.2020 року, було прийнято Наказ від 06.02.2020 року №452/5, відповідно до якого були протиправно скасовані рішення № 48051368, № 48050240, №48049676, №48049415, №48051812, прийняті державним реєстратором Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничуком В.О., що стосуються права власності ОСОБА_2 . Позивач вважає, що такі дії відповідача є протиправними, наказ підлягає скасуванню, оскільки прийнятий із численними порушеннями.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.06.2020 року цивільну справу направлено за підсудністю до Обухівського районного суду Київської області (т. 1 а.с. 120).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.09.2020 року виправлено допущену описку та замість невірного зазначеного «Обухівського районного суду Київської області» зазначено «Київського районного суду м. Одеси», а ухвалою від 23.09.2020 року виправлено допущену описку в ухвалі та замість невірного зазначеного «Київського районного суду м. Одеси» зазначили «Приморського районного суду м. Одеси» (т. 1 а.с. 123-124, 129).

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про зміну предмету позову (т. 4 а.с. 102-114).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року прийнято заяву представника позивача про зміну предмету позову, ухвалено розглядати цивільну справу за позовними вимогами про визнання дій Міністерства юстиції України незаконними та скасування Наказу від 06.02.2020 року № 452/5, в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.08.2019 року № 48051368, № 48050240, № 48049676, № 48049415, № 48051812, які стосуються набуття права власності нерухомого майна ОСОБА_2 ; визнання права власності на паркомісце № 14 за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 - шляхом витребування із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Ханбер»; Визнання права власності на паркомісце № 9 за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 - шляхом витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 ; Визнання права власності на паркомісце № 8 за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 - шляхом витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 ; Визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 - шляхом витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 ; Визнання права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 - шляхом витребування із чужого незаконного володіння ТОВ «САЙЛЕНД». Виключено з числа третіх осіб ТОВ «Ханбер», ТОВ «САЙЛЕНД», ОСОБА_1 . Залучено в якості співвідповідачів ТОВ «Ханбер», ТОВ «САЙЛЕНД», ОСОБА_1 . Продовжено слухати справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства Юстиції України, ТОВ «Ханбер», ТОВ «САЙЛЕНД», ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: державного реєстратора виконавчого апарату Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничук В.О., ОК «Екодом-1» про визнання дій незаконними, скасування рішень про державну реєстрацію, визнання права власності шляхом витребування із чужого незаконного володіння (т. 4 а.с. 210).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.07.2022 року замінено відповідача ТОВ «САЙЛЕНД» на ТОВ «ФІРМА «ВІКАНТ», вимогу, яка пред`явлена до ТОВ «САЙЛЕНД» щодо визнання права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 - шляхом витребування із чужого незаконного володіння ТОВ «САЙЛЕНД», вважати пред`явленою до ТОВ «ФІРМА «ВІКАНТ», тобто визнання права власності на квартиру на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 - шляхом витребування із чужого незаконного володіння ТОВ «ФІРМА «ВІКАНТ». Продовжено слухання справи (т. 6 а.с. 136).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.08.2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано дії Міністерства юстиції України незаконними та скасовано Наказ від 06.02.2020 року № 452/5 в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.08.2019 року № 48051368, № 48050240, № 48049676, № 48049415, № 48051812, які стосуються набуття права власності нерухомого майна ОСОБА_2 . Витребувано із чужого незаконного володіння ТОВ «Ханбер» паркомісце № 14 за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 . Витребувано із чужого незаконного володіння ТОВ «ФІРМА «ВІКАНТ» квартиру АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 . В іншій частині позову відмовлено (т. 7 а.с. 229-235).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовної вимоги щодо визнання дій Міністерства юстиції України незаконними та постановити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 8 а.с. 1-27).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення про відмову у задоволенні позову про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_4 , паркомісця № АДРЕСА_5 за ОСОБА_2 , визнав відсутність прав позивача на вищевказані об`єкти нерухомості, але при цьому задовольнив позовну вимогу про визнання дій Міністерства юстиції України незаконними, та скасував Наказ від 06.02.2020 року № 452/5 в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.08.2019 року № 48049676, № 48049415, № 48051812, які стосуються вищевказаних об`єктів нерухомості, що суперечить обставинам справи, встановленим судом.

Крім того, судом не було прийнято до уваги наявні у матеріалах справи докази, якими встановлено, що оскільки ОСОБА_2 не виконано зобов`язання за договорами про сплату пайових внесків, то останній не міг отримати право власності на квартиру АДРЕСА_4 , паркомісця АДРЕСА_5 .

В апеляційній скарзі ТОВ «Ханбер» просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених вимог, постановити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 8 а.с. 48-89).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 на законних підставах набув право власності на квартиру АДРЕСА_3 та не надано жодних доказів, що Міністерством юстиції України було порушено законодавчо встановлений порядок розгляду скарг ТОВ «Ханбер», ОК «ЕКОДОМ-1» та ОСОБА_1 . Крім того, ТОВ «САЙЛЕНД» є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_3 , оскільки набуло право власності на це майно на законних підставах.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо витребування майна, та постановити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 8 а.с. 95-100).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо витребування квартири АДРЕСА_6 з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь апелянта, дійшов хибних висновків щодо відсутності підстав для визнання права власності за позивачем, оскільки ОСОБА_1 не має жодного відношення до вказаних об`єктів нерухомості.

Так, у період з 07.09.2020 року по 15.09.2020 року за ОСОБА_1 , на підставі одного й того самого договору про сплату пайових внесків № 84 (предметом якого була одна квартира) було зареєстровано 2 квартири. Через тиждень після проведення державної реєстрації на квартиру АДРЕСА_4 , 15.09.2021 року за заявою ОСОБА_1 було припинено право власності на квартиру АДРЕСА_4 та закрито відповідний розділ об`єкту нерухомого майна у зв`язку із знищенням вказаного об`єкту, шляхом демонтування стін та включення площі квартири до місць загального користування. Що, в свою чергу, не є жодним анулюванням права власності, як заявив ОСОБА_1 .

Із зазначеного вбачається, що ОСОБА_1 у відповідності до норм чинного реєстраційного законодавства здійснив державну реєстрацію права власності, на підставі договору № 84 від 28.04.2016 року, укладеного між ним та ОК «Екодом-1», предметом якого був один об`єкт нерухомості - на об`єкт нерухомого майна, а саме на кв. АДРЕСА_2 , чим використав своє право, передбачене ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В подальшому ОСОБА_1 було здійснено припинення вказаного права та закрито розділ на об`єкт нерухомого майна у зв`язку із його знищенням. З чого вбачається, що у ОСОБА_1 взагалі не має жодних підстав заявляти щодо порушення його прав, так як він жодного відношення до вказаної квартири не має, зв`язку із тим, що всі права щодо об`єкту нерухомості по договору № 84, який він вважає першим договором, ним вже були використані, та об`єкт нерухомості, який нібито є спірним, знищено, про що ПП «ГЛАВ ІНВЕСТ ГРУП» видано відповідну довідку, та державним реєстратором проведено відповідну реєстрацію.

Апелянт вважає, що відомості щодо проведення державної реєстрації виникнення та припинення відповідних прав не підлягають доказуванню в силу приписів ст. 82 ЦПК України, так як є загальновідомими, оскільки дані державного реєстру речових прав є відкритими, та органи судової влади також мають вільний доступ до вказаного реєстру.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фірма «Вікант» просить рішення суду першої інстанції скасувати частині задоволених вимога постановити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 8 а.с. 113-146).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не встановив порушених прав позивача, за захистом яких останній звернувся до суду, та відмовив у задоволенні частини позовних вимог. Однак, при цьому оскаржуваним рішенням суду визнано дії Міністерства юстиції України незаконними та скасовано Наказ від 06.02.2020 року № 452/5 в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.08.2019 року № 48049676, № 48049415, № 48051812, які стосуються набуття права власності нерухомого майна ОСОБА_2 , щодо яких відмовлено позивачу у визнанні права власності на них.

В апеляційній скарзі представник Міністерства юстиції України просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог, постановити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 3 а.с. 5-9).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуваний наказ Міністерством юстиції України було винесено на підставі беззаперечних наявних фактів незаконних реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав, що були підтверджені під час розгляду скарг, в наслідок яких колегією встановлено, що позивачем проведено незаконні та відверто зухвалі реєстраційні дії, які мають нахабний характер порушень, та які тягнуть за собою негативні наслідки і протиправне посягання на власність інших осіб, тому оскаржувані рішення позивача підлягали обов`язковому скасуванню, в першу чергу з метою відновлення порушених прав та законних інтересів інших осіб. Також зазначено, що на виявлене колегією беззаконня під час реєстраційних дій з боку позивача, Міністерство юстиції України прийнято вмотивоване рішення у вигляді наказу про скасування оскаржуваних рішень та анулювання доступу до Державного реєстру речових прав.

Сторони про розгляд справи на 01.04.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представники ОСОБА_2 , Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 та його представник, не з`явились: ТОВ «Ханбер», ТОВ «ФІРМА «ВІКАНТ», державний реєстратор виконавчого апарату Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничук В.О., ОК «Екодом-1».

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності ТОВ «Ханбер», ТОВ «ФІРМА «ВІКАНТ», державного реєстратора виконавчого апарату Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничук В.О., ОК «Екодом-1», які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги представника Міністерства юстиції України, представника ОСОБА_1 , ТОВ «Ханбер», представника ТОВ «ФІРМА «ВІКАНТ» підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

За положеннями ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.10.2015 року між ТОВ «Ханбер» (сторона 1) та ОК «Екодом-1» (сторона 2) укладено договір про співпрацю №1, предметом якого стала діяльність направлена на будівництво об`єкта та отримання в ньому приміщень.

Відповідно до п. 2.1 Сторони домовилися, що поділ об`єкта здійснюється в наступних долях:

2.1.1 доля Сторони 1 складає 2 295,9 кв.м. квартир, розташованих на 3,4,5,7 поверхах і одне паркомісце.

2.1.2. доля Сторони 2 складає всі інші приміщення об`єкта.

Згідно додаткової угоди №1 до договору про співпрацю №1 від 22.10.2015 року, укладеної 15.12.2015 року між ТОВ «Ханбер» (сторона 1) та ОК «Екодом-1» (сторона 2), відповідно до якої сторони дійшли до згоди внести зміни в п. 2.1 Договору, виклав його наступним чином:

2.1.1 всі приміщення, створені в результаті будівництва об`єкта, належать Стороні 1.

2.2.2. Сторона 2 здійснює, по попередній письмовій згоді Сторони 1, продаж приміщень об`єкта (прав на них) на підставі договорів пайової участі, відповідно до чинного законодавства України і отримує грошові кошти від продажу, які направляють виключно на будівництво об`єкта. Сторона 2 не має права здійснювати продаж приміщень об`єкта або інше відчуження прав на приміщення без отримання згоди Сторони 1.

2.2.4 згода Сторони 1 зазначена в п. 2.2.2 Договору, оформлюється у вигляді протоколу загальних зборів Сторони 1.

Згідно умов договору, ОК зобов`язується організувати будівництво дворівневого підземного паркінгу у багатоповерховому житловому будинку з підземним паркінгом та вбудовано-прибудованими громадськими приміщеннями по АДРЕСА_7 за рахунок внесків учасників та внесків інших асоційованих членів ОК, здати його в експлуатацію, передати учаснику нежитлове приміщення (паркомісце) в об`єкті будівництва, обумовлене цим договором та всі документ, необхідні учаснику для реєстрації права власності на нього, а учасник зобов`язується сплатити ОК внески у розмірах та в порядку, встановлених даним договором та додатками до нього.

01.04.2017 року між ОК «Екодом-1» та ОСОБА_2 укладено Договір № 9 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1».

Предметом зазначеного Договору є об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_7 , а саме паркомісце № 9.

Додатком № 1 до Договору № 9 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» визначено порядок сплати внесків.

ОК «Екодом-1» видано Довідку від 02.04.2017 року вих. № 13/04/2017 про внесення ОСОБА_2 коштів в сумі 25000,00 доларів США, згідно Додатку № 1 до Договору № 9 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1».

07.05.2019 року між ОК «Екодом-1» та ОСОБА_2 укладено Акт прийому-передачі до Договору № 9 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 02.04.2017 року.

31.07.2019 року Державним реєстратором Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельник В.О. зареєстровано право власності на паркомісце № 9 за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Підставою виникнення права власності зазначено: Договір про сплату пайових внесків, серія та номер 9, виданий 02.04.2017 року, видавник: ОК «Екодом-1», Акт-прийому-передачі, серія та номер: б/н, виданий 07.05.2019 року, видавник Обслуговуючий кооператив «Екодом-1», ОСОБА_2

12.04.2017 року між ОК «Екодом-1» та ОСОБА_2 укладено Договір № 14 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1».

Предметом зазначеного Договору є об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_7 , а саме паркомісце № 14.

Додатком № 1 до Договору № 8 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» визначено порядок сплати внесків.

ОК «Екодом-1» видано Довідку від 12.04.2017 року вих. №12/04/2017 про внесення ОСОБА_2 коштів в сумі 25000,00 доларів США, згідно Додатку № 1 до Договору № 14 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1».

06.03.2019 року між ОК «Екодом-1» та ОСОБА_2 укладено Акт прийому-передачі до Договору № 9 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 12.04.2017 року.

31.07.2019 року Державним реєстратором Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельник В.О. зареєстровано право власності на паркомісце № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Підставою виникнення права власності зазначено: Договір про сплату пайових внесків, серія та номер 14, виданий 12.04.2017 року, видавник: ОК «Екодом-1», Акт-прийому-передачі, серія та номер: б/н, виданий 06.03.2019 року, видавник ОК «Екодом-1», ОСОБА_2

22.04.2017 року між ОК «Екодом-1» та ОСОБА_2 укладено Договір № 9 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1».

Предметом зазначеного Договору є об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_7 , а саме паркомісце № 8.

Додатком № 1 до Договору № 8 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» визначено порядок сплати внесків.

ОК «Екодом-1» видано Довідку від 22.04.2017 року вих. № 26/04/2017 про внесення ОСОБА_2 коштів в сумі 25000,00 доларів США, згідно Додатку № 1 до Договору № 8 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1».

14.03.2019 року між ОК «Екодом-1» та ОСОБА_2 укладено Акт прийому-передачі до Договору № 9 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 22.04.2017 року.

31.07.2019 року Державним реєстратором Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельник В.О. зареєстровано право власності на паркомісце № 8 за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Підставою виникнення права власності зазначено: Договір про сплату пайових внесків, серія та номер 8, виданий 22.04.2017 року, видавник: ОК «Екодом-1», Акт-прийому-передачі, серія та номер: б/н, виданий 14.03.2019 року, видавник ОК «Екодом-1», ОСОБА_2

21.03.2019 року між ОК «Екодом-1» та ОСОБА_2 укладено Договір №55а про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1».

Предметом зазначеного Договору є об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_7 , а саме квартира АДРЕСА_8 .

Додатком № 1 до Договору № 55а про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» визначено порядок сплати внесків.

ОК «Екодом-1» видано Довідку від 21.03.2019 року вих. № 24/04/2017 про внесення ОСОБА_2 коштів в сумі 200800,00 доларів США, згідно Додатку № 1 до Договору № 55а про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1».

07.06.2019 року між ОК «Екодом-1» та ОСОБА_2 укладено Акт прийому-передачі до Договору №55а про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 21.03.2019 року.

31.07.2019 року Державним реєстратором Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельник В.О. зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 ..

Підставою виникнення права власності зазначено: Договір про сплату пайових внесків, серія та номер 55а, виданий 21.03.2019 року, видавник: ОК «Екодом-1», Акт-прийому-передачі, серія та номер: б/н, виданий 07.07.2019 року, видавник ОК «Екодом-1», ОСОБА_2

21.03.2019 року між ОК «Екодом-1» та ОСОБА_2 укладено Договір №39б про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1».

Предметом зазначеного Договору є об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_7 , а саме квартира

АДРЕСА_9 до Договору № 39б про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» визначено порядок сплати внесків.

ОК «Екодом-1» видано Довідку від 21.03. року вих. № 22/03/2017 про внесення ОСОБА_2 коштів в сумі 310200,00 доларів США, згідно Додатку № 1 до Договору № 39б про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1».

10.05.2019 року між ОК «Екодом-1» та ОСОБА_2 укладено Акт прийому-передачі до Договору №39б про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 21.03.2019 року.

31.07.2019 року Державним реєстратором Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельник В.О. зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .

Підставою виникнення права власності зазначено: Договір про сплату пайових внесків, серія та номер 39б, виданий 21.03.2019 року, видавник: ОК «Екодом-1», Акт-прийому-передачі, серія та номер: б/н, виданий 10.05.2019 року, видавник ОК «Екодом-1», ОСОБА_2 .

Міністерством юстиції України, на підставі Висновку колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції від 22.01.2020 року було прийнято Наказ від 06.02.2020 року № 452/5, відповідно до якого були скасовані рішення №48051368, №48050240, №48049676, №48049415, №48051812, прийняті державним реєстратором Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничуком В.О., що стосуються права власності ОСОБА_2 .

Щодо позовних вимог про визнання дії Міністерства юстиції України незаконними та скасування Наказу від 06.02.2020 року № 452/5.

За змістом ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. ст. 13, 41 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути здійснене лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відносини, пов`язані з набуттям, зміною, припиненням права власності та його захистом, регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, який полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, за змістом чинного законодавства, зокрема Конституції України та ЦК України, усім власникам надано рівні умови для захисту права власності.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Законом № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулюються правові засади та процедура державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, відповідно до п. 1, 8, 9 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV (тут і далі - в редакції, чинній на момент прийняття наказу), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 Закону № 1952-IV).

За змістом п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих / отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації. Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (ч. 1 ст. 11 Закону № 1952-IV).

Тобто, державна реєстрація права власності (зокрема, нерухомого майна) закріплена законом як складовий елемент процедури набуття права власності.

Разом із цим Закон № 1952-IV, крім визнання та підтвердження державою таких прав, також спрямований на їх захист.

Згідно із ч. 1, п, 1 ч. 2 та ч. 10 ст. 37 Закону № 1952-IV рішення державного реєстратора можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Рішення Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

За загальним правилом, захист порушених прав особи здійснюється у судовому порядку.

Оскарження рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав до Міністерства юстиції України є додатковим механізмом захисту права власності. Таке оскарження може бути швидким та зручним механізмом захисту державою порушених помилковими діями та рішеннями державного реєстратора прав власника, однак не може підміняти собою судовий контроль у відповідній сфері.

Вирішення спору про право (і забезпечення тим самим юридичної визначеності у правовідносинах між сторонами такого спору) належить до компетенції суду.

Вирішуючи спори, пов`язані з реєстрацією речових прав на нерухоме майно, суди захищають порушені права власності, свободи та інтереси, а також забезпечують правову визначеність.

Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року № 228, основними завданнями Міністерства юстиції України є, зокрема, забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук.

Приписами ст. 37 Закону № 1952-IV встановлено можливість оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав до Міністерства юстиції України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 37 Закону № 1952-IV, Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Зі змісту оскаржуваного Висновку Колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції від 22.01.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 для державної реєстрації права власності на спірні квартири та паркомісця подавалися наступні документи:

- сертифікат ДАБІ від 28.12.2018 року серія ОД № 4;

- технічний паспорт, виданий обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»;

- довідка про членство в кооперативі та внесення пайового внеску в повному обсязі;

- акт прийому-передачі нерухомого майна;

- договір про сплату пайових внесків.

З матеріалів справи вбачається, що Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2021 року у справі №420/3933/20, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 0.12.2021 року, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року було скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні адміністративного позову державного реєстратора виконавчого апарату Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничука В.О. про визнання протиправним і скасування наказу Мін`юсту від 06.02.2020 року №452/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», прийнятий на підставі висновку Колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України від 22.01.2020 року за результатами розгляду скарг ТОВ «Ханбер», ОК «Екодом-1» від 24.10.2019 року, зареєстрованої в Мін`юсті 28.10.2019 року №37231-33-19, та ОСОБА_1 від 27.11.2019 року, зареєстрованої в Мін`юсті 02.12.2019 року №41886-33-19 - відмовлено.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини щодо законності винесення оскаржуваного наказу Міністерства юстиції від 06.02.2020 року №452/5 вже досліджувались під час розгляду вищевказаної справи, та наказ не був скасований у судовому порядку, що не було враховано судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Також колегія суддів приймає до уваги той факт, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа № 522/7517/22 за позовом ОК «Екодом-1» до ОСОБА_2 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ТОВ «Ханбер») про визнання договору про сплату пайових внесків від 12.04.2017 року № 14 недійсним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2023 року у задоволенні позову ОК «Екодом-1» було відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 01.04.2025 року, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу представника ОК «Екодом-1» було задоволено частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення.

Позов ОК «Екодом-1» до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ТОВ «Ханбер» про визнання недійсним договору про сплату пайових внесків від 12.04.2017 року № 14 задоволено.

Визнано договір №14 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 12.04.2017 року, підписаний між ОК «Екодом-1» від імені Голови ОК «Екодом-1» ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - недійсним.

При розгляді вказаної справи судом апеляційної інстанції також було встановлено, що 09.02.2022 року за фактом того, що того, невстановленими особами від імені голови ОК «Екодом-1» Корнієнко Н.О. видано ОСОБА_2 довідку за вих. № 12/04/2017 від 12.04.2017 року, згідно якої ОСОБА_2 , згідно договору про сплату внесків у ОК «Екодом-1» № 14 від 12.04.2017 року, зробив внесок в повному обсязі згідно додатку № І до вказаного договору - до Єдиного реєстру досудових розслідувань Відділом поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області внесено Інформацію про скоєння кримінального правопорушення та розпочато досудове слідство у кримінальному провадженні № 0000010, в матеріалах якого міститься допит ОСОБА_4 , яка зазначила, що договір про сплату пайових внесків підписано за допомогою факсиміле (відбитком її підпису), сама вона вказаний договір не підписувала та хто міг його підписати від її імені, їй невідомо, як і довідку про сплату ОСОБА_2 внесків від 12.04.2017 року № 12/04/2017 та акт прийому-передачі від 06.03.2019 року.

Під час слухання справи судом першої інстанції свідок ОСОБА_3 підтвердила обставини, що договір про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» №14 від 12.04.2017 року, копія якого міститься в матеріалах справи, підписано за допомогою її факсиміле.

Крім того, у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОК «Екодом-1», третя особа: ТОВ «Ханбер», про визнання правочинів недійсними.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2021 року по справі № 522/1957/21 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОК «Екодом-1», третя особа: ТОВ «Ханбер» про визнання правочинів недійсними залишено без задоволення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 29.06.2023 року у справі № 522/1957/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2021 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсними договори про сплату пайових внесків: №39б від 21.03.2019 року; №8 від 22.04.2017 року; №9 від 02.04.2017 року, укладені між ОК «Екодом-1» та ОСОБА_2 .

Постанова Одеського апеляційного суду від 29.06.2023 року набрала законної сили.

З наявного у матеріалах справи висновку експерта №22.12/03 судово-економічної експертизи від 21.12.2023 року вбачається, що висновки Звіту про фактичні результати виконаних погоджених аудиторських процедур стосовно фінансової інформації ОК «Екодом-1» від 21.12.2021 року, підготовленого ТОВ «Арте Аудит» в частині не відображення у бухгалтерському обліку та звітності ОК «Екодом-1» інформації щодо розрахунку ОСОБА_2 за Договором №39б про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 21.03.2019 року, Договором №55а про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 21.03.2019 року, Договором №8 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 22.04.2017 року, Договором №9 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 02.04.2017 року, Договором №14 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 12.04.2017 року, та не проведення вищезазначених розрахунків, підтверджуються.

Висновки експерта №22.12/03 судово-економічної експертизи від 21.12.2023 року позивачем не спростовані.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden), заява №10563/83, п. 24-33) та право на ефективну участь (Т. проти Сполученого Королівства (Т. v. the United Kingdom), заява №24724/94, п. 83-89). Принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією.

Враховуючи викладене вище, приймаючи до уваги характер обставин справи, наявність у матеріалах справи висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи, який не містить суперечностей та не викликає сумніви щодо його правильності та обґрунтованості, колегія суддів приймає Висновок експерта №22.12/03 судово-економічної експертизи від 21.12.2023 року у якості належного та допустимого доказу у справі.

Колегія суддів, з врахуванням: постанови Одеського апеляційного суду від 29.06.2023 року у справі № 522/1957/21, якою визнано недійсними договори про сплату пайових внесків: №39б від 21.03.2019 року; №8 від 22.04.2017 року; №9 від 02.04.2017 року, укладені між ОК «Екодом-1» та ОСОБА_2 , постанови Одеського апеляційного суду від 01.04.2025 року у справі № 522/7517/22, якою визнано недійсними договір №14 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 12.04.2017 року, підписаний між ОК «Екодом-1» від імені Голови ОК «Екодом-1» ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , висновку експерта №22.12/03 судово-економічної експертизи від 21.12.2023 року - доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання за позивачем права власності на паркомісце № 9, на паркомісце № 8, на паркомісце №14, на квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , шляхом витребування вказаних об`єктів нерухомості із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , ТОВ «Ханбер» та ТОВ «ФІРМА «ВІКАНТ», оскільки договори про сплату пайових внесків, на підставі яких ОСОБА_2 набув право власності на зазначене майно, були скасовані, а висновком експерта №22.12/03 судово-економічної експертизи від 21.12.2023 року встановлений факт не проведення позивачем розрахунків за Договором №55а про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 21.03.2019 року.

Відповідно, відсутні правові підстави і для визнання права власності на вищезазначені об`єкти нерухомості за ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на паркомісце № 9, на паркомісце № 8, на квартиру АДРЕСА_2 , правильно визнав відсутність прав позивача на вказані об`єкти нерухомості, однак при цьому задовольнив позовну вимогу про визнання дії Міністерства юстиції України незаконними та скасування Наказу від 06.02.2020 року № 452/5 в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.08.2019 року № 48049676, № 48049415, № 48051812, що суперечить обставинам, встановленим судом, які стали підставою для відмови у задоволенні позову про визнання права власності ОСОБА_2 на паркомісця та квартиру.

Щодо позовних вимог про визнання дії Міністерства юстиції України незаконними та скасування Наказу від 06.02.2020 року № 452/5 в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.08.2019 року № 48051368, № 48050240, то, як вже вказувалось вище, постановою Одеського апеляційного суду від 01.04.2025 року у справі № 522/7517/22 визнано недійсними договір №14 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 12.04.2017 року, а висновком експерта №22.12/03 судово-економічної експертизи від 21.12.2023 року встановлений факт не проведення позивачем розрахунків за Договором №55а про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 21.03.2019 року, що свідчить про відсутність будь-яких майнових прав ОСОБА_2 на паркомісце №14 та квартиру АДРЕСА_3 , та, відповідно, діями Міністерства юстиції України при винесенні оскаржуваного наказу не могли бути порушені права та законні інтереси позивача.

Вказані встановлені судом апеляційної інстанції обставини є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання дій Міністерства юстиції України незаконними та скасування Наказу від 06.02.2020 року № 452/5 в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.08.2019 року № 48051368, № 48050240, № 48049676, № 48049415, № 48051812, які стосуються набуття права власності нерухомого майна ОСОБА_2 .

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності шляхом витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст. 388 ЦК України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення ст. 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі. Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України.

У постанові від 11.02.2020 року у справі № 922/614/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила: «50. Власник з дотриманням вимог ст. 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. 51. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. 53. Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 22.01.2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19) щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав».

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство відокремлює, зокрема витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (ст. 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 115, 143 постанови від 14.11.2018 року). У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (п. 116, 144 постанови від 14.11.2018 року). Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі ст. 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч. 3 ст. 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (ч. 1-3 ст. 388 ЦК України).

Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів). Водночас, законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою («титулом»).

Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом. Зрозуміло, що позивач має підтвердити своє право власності на витребувану річ або інше титульне право на річ, посилаючись на ті чи інші докази (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт на автомашину, довіреність на розпорядження майном, договір тощо). У випадку, коли власник (титульний володілець) не може надати такі документи у зв`язку з їх втратою або його права власності оспорюється відповідачем, у позові також має закладатися вимоги про визнання права власності. Віндикаційний позов - вимога не володіючого власника до незаконного володільця про витребування майна (ст. 387 ЦК України).

Віндикаційним позовом захищається право власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння, користування і розпорядження одночасно.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючих цим майном невласників про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову, ОСОБА_2 посилався на те, що він, на підставі договорів про сплату пайових внесків є власником паркомісць № 9, № 8, №14, та квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 .

Однак, судом першої інстанції правильно враховано, що постановою Одеського апеляційного суду від 29 червня 2023 року у справі № 522/1957/21, яка набрала законної сили, визнано недійсними договори про сплату пайових внесків: №39б від 21.03.2019 року; №8 від 22.04.2017 року; №9 від 02.04.2017 року, укладені між ОК «Екодом-1» та ОСОБА_2 , що свідчить про відсутність права власності позивача на паркомісця № 9, № 8, та квартири АДРЕСА_2 , що, у свою чергу, унеможливлює витребування таких об`єктів нерухомості від осіб, які є їх законними власниками, на користь ОСОБА_2 , у зв`язку із чим судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні відповідної частини позовних вимог.

Колегією суддів приймається до уваги, що постановою Одеського апеляційного суду від 01.04.2025 року у справі № 522/7517/22, яка набрала законної сили, визнано недійсними договір №14 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 12.04.2017 року, підписаний між ОК «Екодом-1» від імені Голови ОК «Екодом-1» ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що свідчить про відсутність у останнього права власності на паркомісце № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Висновком експерта №22.12/03 судово-економічної експертизи від 21.12.2023 року, який визнаний судом апеляційної інстанції належним доказом у справі, встановлено що позивачем розрахунків за Договором №55а про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 21.03.2019 року не проведено, а відтак, і відсутність у нього майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 .

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за позивачем права власності на паркомісце № 9, паркомісце № 8, паркомісце №14, на квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , шляхом витребування вказаних об`єктів нерухомості із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , ТОВ «Ханбер» та ТОВ «ФІРМА «ВІКАНТ», у зв`язку із чим відмовляє у задоволенні позову в частині: витребування із чужого незаконного володіння ТОВ «ХАНБЕР» паркомісця АДРЕСА_10 , на користь ОСОБА_2 ; витребування із чужого незаконного володіння ТОВ «ФІРМА «ВІКАНТ» квартири АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_2 .

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, що, відповідно, призвело до частково неправильного її вирішення, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.08.2023 року підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про: визнання дій Міністерства юстиції України незаконними та скасування Наказ від 06.02.2020 року № 452/5 в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.08.2019 року № 48051368, № 48050240, № 48049676, № 48049415, № 48051812, які стосуються набуття права власності нерухомого майна ОСОБА_2 ; витребування із чужого незаконного володіння ТОВ «Ханбер» паркомісця № 14 за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 ; витребування із чужого незаконного володіння ТОВ «ФІРМА «ВІКАНТ» квартири АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 - із ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

В решті рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ханбер» - задовольнити частково

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ВІКАНТ» - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Міністерства Юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ханбер», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ВІКАНТ», ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: державного реєстратора виконавчого апарату Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничук Володимира Олександровича, Обслуговуючого кооперативу «Екодом-1» про визнання дій Міністерства юстиції України незаконними та скасування Наказу від 06.02.2020 року № 452/5 в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.08.2019 року № 48051368, № 48050240, № 48049676, № 48049415, № 48051812, які стосуються набуття права власності нерухомого майна ОСОБА_2 ; витребування із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Ханбер» () паркомісця № 14 за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 ; витребування із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ВІКАНТ» () квартири АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 - скасувати.

В цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Міністерства Юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ханбер», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ВІКАНТ», ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: державного реєстратора виконавчого апарату Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничук Володимира Олександровича, Обслуговуючого кооперативу «Екодом-1» про визнання дій Міністерства юстиції України незаконними та скасування Наказу від 06.02.2020 року № 452/5 в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.08.2019 року № 48051368, № 48050240, № 48049676, № 48049415, № 48051812, які стосуються набуття права власності нерухомого майна ОСОБА_2 ; витребування із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Ханбер» (), паркомісця № 14 за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 ; витребування із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ВІКАНТ» () квартири АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 08 травня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе