ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 травня 2025 року

м. Харків

справа № 643/18521/19

провадження № 22-ц/818/1165/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимирович про вирішення питання щодо звернення стягнення, на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Андрусенко Даріюш, особи яка не брала участі у справі, на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 08 січня 2024 року, постановлену під головуванням судді Майстренко О.М.,-

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року державний виконавець у порядку ст.440 ЦПК України звернувся до суду із поданням про звернення стягнення на майно боржника, яке не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 січня 2024 року подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимирович про вирішення питання щодо звернення стягнення, на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку задоволено. Звернуто стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку боржника ОСОБА_2 (РНОКПП : НОМЕР_1 ), а саме: квартира АДРЕСА_1 та 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості по зведеному виконавчому провадженні АСВП №72181074 на загальну суму стягнення з урахуванням розміру суми стягнення, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця, всього 1 154 254,08 (один мільйон сто п`ятдеся чотири тисячі двісті п`ятдесят чотири грн. 08 коп.) грн. з примусового виконавчого листа № 643/18521/19 виданого 27.01.2022 року Московський районний сул м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на проведення експертиз у загальному розмірі 24 492,00 грн. (двадцять чотири тисячі чотириста дев`яносто дві гривні).Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 21.03.2018 року у сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) доларів США.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Андрусенко Даріюш, особи яка не брала участі у справі проте вважає, що оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про її права та обов`язки, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та у задоволенні подання державного виконавця відмовити.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Вказує, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу суду про звернення стягнення на майно, яке жодним чином не перебувало у власності боржника, не встановив обставин, з яких причин не було зареєстровано таке майно. Зазначає, що відповідно до копії витяга з Державного реєстру речових прав № 398309937 ОСОБА_1 є власницею 67/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а в ухвалі суду першої інстанції вирішено питання про реалізацію 1/2 частини даного житлового будинку, що не відповідає вимогам закону та порушує її права на володіння та розпорядження її приватною власністю. Тому вважає, що ухвала суду в цій частині є незаконною та підлягає скасуванню.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвала суду оспорюється лише в частині звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку боржника ОСОБА_2 - 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Виходячи зі змісту положень даної статті, особи, які не брали участі у розгляді справи, але звертаються з апеляційною скаргою, оскільки вважають, що суд вирішив питання про їх права та обв`язки, повинні довести, а апеляційний суд повинен з`ясувати наявність правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

Стаття 367 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Звертаючи стягнення на майно боржника, суд першої інстанції виходив з того, що, прийнявши спадщину боржник ОСОБА_2 своє право на спадщину не зареєструвала, тобто згідно відомостей наданих приватним нотаріусом заяву про прийняття спадщини написала, проте свідоцтво про право на спадщину не отримала. Отже ОСОБА_2 прийняла спадщину, але не звернулась за отриманням свідоцтва про право на спадщину, відповідно не зареєструвала своє право власності на нерухоме майно, тому приватний виконавець правомірно звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку. Боржником не вчинено жодних дій для виконання рішення суду та реєстрації належного йому на праві власності будинку. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, підлягає задоволенню. Оскільки рішення боржником не виконане, а державний виконавець зобов`язаний вживати всіх можливих заходів для виконання рішення суду, суд дійшов висновку про обґрунтованість подання державного виконавця.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. перебуває зведене виконавче провадження АСВП №72181074 на загальну суму стягнення з урахуванням розміру суми стягнення, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця, всього 1 154 254,08 (один мільйон сто п`ятдесят чотири тисячі двісті п`ятдесят чотири грн. 08 коп.) грн. з примусового виконання виконавчого листа № 643/18521/19 виданого 27.01.2022 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на проведення експертиз у загальному розмірі 24 492,00 грн. (двадцять чотири тисячі чотириста дев`яносто дві гривні). Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 21.03.2018 у сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) доларів США.

Постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.07.2023 року направлені боржнику відповідно до приписів ст. 28 ЗУ Про виконавче провадження №72180362 та № .07.2023 року рекомендованим поштовим відправленням на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі АДРЕСА_3 .

Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

05.07.2023 року приватний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника та арешт майна боржника.

Відповідно до відповіді Державної фіскальної служби України №167845740 боржник не перебуває на обліку.

Відповідно до відповіді МВС України за боржником транспортні засоби не зареєстровані.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що за ОСОБА_2 зареєстровано 1/2 будинку, з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_4 .

11.09.2023 року виконавцем направлено до Департаменту служб у справах дітей запит на дозвіл для реалізації нерухомого майна право користування яким має дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстроване за боржником ОСОБА_2 .

Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування, вважає реалізацію належної ОСОБА_2 частки у будинку АДРЕСА_4 приведе до порушення житлових прав дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому Департамент служб заперечував проти реалізації зазначеного вище майна.

Під час виконання вказаного рішення встановлено, що вжиті виконавцем заходи щодо звернення стягнення на кошти та рухоме майно боржника не призвели до очікуваного результату у вигляді повного та фактичного виконання обов`язків боржника за виконавчими документами.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2021 року по справі №643/18521/19 встановлено, що, ОСОБА_2 не зареєструвала належним чином спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 та 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 ,

Відповідно інформації наданої приватним нотаріусом Харченко Л.Л. по спадковій справі зареєстрована заява про прийняття спадщини згідно заповіту від ОСОБА_2 та на теперішній час не зареєструвала належним чином нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 та 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 .

Подання мотивоване тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. перебуває зведене виконавче провадження АСВП №72181074 на загальну суму стягнення з урахуванням розміру суми стягнення, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця, всього 1 154 254,08 (один мільйон сто п`ятдеся чотири тисячі двісті п`ятдесят чотири грн 08 коп.)грн з примусового виконання виконавчого листа № 643/18521/19 виданого 27.01.2022 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на проведення експертиз у загальному розмірі 24 492,00 грн. (двадцять чотири тисячі чотириста дев`яносто дві гривні).Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 21.03.2018 у сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) доларів США. Постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.07.2023 року направлені боржнику відповідно до приписів ст. 28 ЗУ Про виконавче провадження №72180362 та № .07.2023 року рекомендованим поштовим відправленням на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі АДРЕСА_3 . Під час виконання вказаного рішення встановлено, що вжиті виконавцем заходи щодо звернення стягнення на кошти та рухоме майно боржника не призвели до очікуваного результату у вигляді повного та фактичного виконання обов`язків боржника за виконавчими документами. На вимог чинного законодавства, виконавцем направлені запити до відповідних державних органів, з метою пошуку рухомого майна боржника, на яке, відповідно до закону, можливо звернути стягнення. Отже виконавцем вичерпаним чином вжиті заходи примусового виконання рішення для задоволення вимог стягувача, шляхом звернення стягнення на кошти та рухоме майно боржника, однак такі заходи не призвели до очікуваного результату повного та фактичного виконання судового рішення, за якими видані виконавчі документи. Виходячи з вищевикладеного приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В. звернувся до Московського районного суду м.Харкова з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку боржника ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ), а саме: квартира АДРЕСА_1 та 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 цього Закону).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень

у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно до частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно з частиною десятою статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Застосування судом положень частини десятої статті 440 ЦПК України та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише в тому випадку, коли виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду: від 13 червня 2018 року у справі № 2-592/09 (провадження № 61-8383св18),від 23 січня 2019 року у справу № 522/6400/15-ц (провадження № 61-19786св18).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не виконала добровільно рішення суду, не подала виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким вона володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні їй від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України, у боржника відсутнє майно та кошти на рахунках у банку, на яке б можливо було б здійснити стягнення.

Приватний виконавець, здійснюючи заходи щодо пошуку майна боржника, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, встановив, що боржник ОСОБА_2 є спадкоємцем померлого ОСОБА_7 .

Відповідно інформації наданої приватним нотаріусом Харченко Л.Л. по спадковій справі зареєстрована заява про прийняття спадщини згідно заповіту від ОСОБА_2 та на теперішній час не зареєструвала належним чином нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 та частину житлового будинку АДРЕСА_2 .

Звертаючись з відповідною заявою, приватний виконавець повинен надати докази на підтвердження того, що вказане право власності на нерухоме майно належить боржнику, але не зареєстроване в установленому законом порядку. Передбачена нормами ЦПК України можливість звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку, не звільняє стягувача або державного/приватного виконавця від необхідності доведення доводів, на які він посилаються, відповідними доказами.

Якщо з поданих виконавцем доказів неможливо безумовно/безспірно дійти висновку, що право власності на нерухоме майно, назване виконавцем, фактично належить боржнику, і не надано доказів на спростування тієї обставини, що спірне нерухоме майно може належати іншій фізичній особі, то відсутні підстави для задоволення подання виконавця про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, у зв`язку з недоведеністю обставин, на які посилався державний виконавець (пункти 9.5, 9.6, 9.7 постанови Верховного Суду від 16 березня 2020 у справі № 5023/197/12, пункти 66-70 постанови Верховного Суду від 16 червня 2023 року у справі № 921/575/21).

Отже обставини належності нерухомого майна, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, боржнику за рішенням суду мають бути доведеними в установленому порядку. Наявність інших власників спірного майна та/або встановлення порушення прав третіх осіб унеможливлює задоволення звернення стягнення на нерухоме майно, оскільки така заява розглядається на стадії виконання судового рішення, суд не розглядає позов та не вирішує спору про право.

Верховний Суд зазначає, що звернення стягнення на майно без перевірки обставин належності іншим особам неможливе, оскільки згідно із частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Під час звернення до суду із апеляційною скаргою представник особи яка не брала участі у справі ОСОБА_1 адвокат Андрусенко Даріюш, посилався на той факт, що 67/100 частин будинку АДРЕСА_2 на праві власності належить саме ОСОБА_1 .

Згідно із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.10.2024 року житловий будинок по АДРЕСА_2 є об`єктом права спільної часткової власності ОСОБА_1 , на підставі договору свідоцтва про право власності виданого 14.11.1991 року Виконавчим комітетом Московської районної ради народних депутатів.

Розмір частки ОСОБА_1 складає 67/100 частин.

Оскільки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції судом встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_2 , окрім ОСОБА_2 належить ще і ОСОБА_1 , розмір частки якої перевищує 1/2 частину, судова колегія дійшла висновку, що особистою приватною власністю ОСОБА_2 не може вважатися 1/2 частина вказаного будинку.

Таким чином, співвласником майна, на яке приватний виконавець просить звернути стягнення, крім спадкоємця ( ОСОБА_2 ), є ОСОБА_1 ..

Про врахування прав інших власників/співвласників майна, на яке приватний виконавець просить звернути стягнення, зазначено і в подібній справі № 2-591/11, в якій 08 червня 2022 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову і зробила певні правові висновки, релевантні до правовідносин у цій справі (провадження № 14-31цс21).

З поданням про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами відповідно до статті 443 ЦПК України, приватний виконавець не звертався.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що звернення приватного виконавця із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку згідно зі статтею 440 ЦПК України до визначення розміру його частки є передчасним.

Даний правовий висновок узгоджується і з постановою Верховного Суду від 26.06.2024 року у справі № 357/10181/16-ц.

Натомість звернення стягнення на 1/2 частину будинку порушує права ОСОБА_1 , яка є власником 67/100 його частин.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Апеляційна скарга не містить мотивів незгоди із ухвалою суду першої інстанції в частині звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, із відмовою в задоволенні подання приватного виконавця в частині звернення стягнення, на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Андрусенко Даріюш задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 08 січня 2024 року в частині звернення стягнення, на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 скасувати та у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича в цій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 07.05.2025 року.