Справа № 545/1387/20
Провадження № 2/545/10/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.05.2025 Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Путрі О.Г.,

при секретарі Білик М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

09.06.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначив, що 04.05.2020 року сторони уклали договір позики, за яким він позичив у борг грошові кошти в розмірі 156000 грн. ОСОБА_2 , в підтвердження чого відповідач склав розписку про отримання грошей за договором позики від 04.05.2020 , та зобов`язався повернути кошти, взяті у борг, в строк до 31.05.2020 року. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим прохав стягнути з нього борг в розмірі 156000 грн. та понесені по справі судові витрати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.200 року цивільний позов розподілено на суддю Гальченко О.О.

Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 від 15.06.2020 року, вжито заходів забезпечення позову по справі № 545/1387/20 шляхом накладення арешту на рухоме майно автомобіль «Volkswagen Passat 2.0» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , до набрання чинності рішенням у справі.

Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області Гальченко О.О. від 19.06.2020 року, відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

01.07.2021 відпредставника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого прохав відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Зазначив, що при підписанні договору позики і складанні боргової розписки ОСОБА_2 грошових коштів від ОСОБА_1 не отримував, договір позики його примусили підписати, вказавши, що це гарантія для повернення коштів в розмірі 156000 грн. по договору поставки від 28.04.2020 року, який був укладений між ТОВ «Торговий дім «Прометей агро», директором якого є ОСОБА_4 ,та ТОВ «Бізнесагро», директором якого є ОСОБА_2 . Вказав, що рішенням Господарського суду Полтавської області від 28.09.2020 рокустягнуто на користь ТОВ «Торговий дім «Прометей агро» з ТОВ «Бізнесагро» за договором поставки 156000 грн., які відповідач сплачує за виконавчим провадженням (т.1, а.с. 155-159).

Рішенням Вищої ради правосуддя №986/0/15-23 від 19.10.2023 року суддя ОСОБА_3 звільнена з посади судді Полтавського районного суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2023 року справу передано судді Путрі О.Г.

Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області Путрі О.Г. від 08.12.2023 року справу прийнято до провадження,розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

У підготовчі судові засідання 11.03.2024 року, 21.05.2024 року, 29.10.2024 року відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судових засідань, не з`явився (т.2, а.с. 71, 80, 93).

Ухвалою суду від 29.10.2024 року підготовче засідання по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Кулішов В.П. позов підтримали, прохали задовольнити, пославшись на викладені у ньому підстави та обставини. Позивач детально пояснив про обставини укладення письмового договору позики, надання ним в борг на прохання відповідача ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 156000 грн. та написання відповідачем розписки в підтвердження факту отримання ним грошових коштів. Зазначив, що примусу та тиску під час укладення договору позики на відповідача він не вчиняв, а навпаки кошти надав у робочому кабінеті відповідача на його ж прохання у присутності свідка ОСОБА_5 . Крім того, повідомив, що з відповідачем знайомий тривалий час, він є його земляком, раніше укладав з ним договір поставки, за яким ОСОБА_2 з ним не розрахувався та у зв`язку з чим судовим рішенням з нього була стягнута заборгованість.

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання 24.12.2024 року, 11.02.2025 року, 30.04.2025 року не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, шляхом направлення на адресу відповідача судових повісток про виклик до суду (т.2, а.с. 107-109, 115-117, 127-129), клопотань із зазначенням поважності причин неприбуття в судові засідання відповідачем до суду не подано.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засідання вказав, що позивач ОСОБА_1 дав позику відповідачу ОСОБА_2 , щоб він закрив боргза договором поставки. Вказав, що особисто був присутнім під час передачі позивачем ОСОБА_1 у борг відповідачу ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 156000 грн., про що останній написав розписку. Факт передачі коштів відбувся в робочому кабінеті відповідача, при цьому будь-якого тиску позивач на відповідача не вчиняв.

Заслухавши пояснення позивач та його представника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.12 , ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленому законом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають ля суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 04.05.2020 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали письмовий договір позики, за яким ОСОБА_1 дав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 156000 грн., що відповідає еквіваленту суми 6000 доларів США(т.1, а.с. 9).

Згідно умов вищевказаного договору позики від 04.05.2020 року, факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. Повна (загальна) сума позики, наданої позичальнику, на умовах цього договору, підлягає поверненню позикодавцеві в строк до 31.05.2020 року. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку. У разі неможливості повернення розписки позикодавець повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Позика вважається повернутою в момент повернення позикодавцеві грошей готівкою. У разі відмови позикодавця прийняти гроші позичальник має право внести суму в депозит. Договір вступає в силу і вважається укладеним з моменту передання грошей та діє до 16.08.2022 року.

В підтвердження укладення договору позики, сторони склали розписку про отримання грошей за договором позики від 04.05.2020 року, згідно якої відповідач ОСОБА_2 04.05.2020 року позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 156 000,00 грн., вказану позику зобов`язався повернути в строк до 31.05.2020 року(т.1, а.с. 10).

01.06.2020 року позивачем на адресу відповідача ОСОБА_2 направлено претензію про повернення боргу в сумі 156000 грн. в термін до трьох днів з моменту отримання претензії (а.с. 11).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, які були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, істотними умовами договору позики є зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, які були ним отримані за договором, та строк повернення отриманих коштів.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Ч. 1 ст. 610 ЦК України передбачається, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стягнення боргу за договором позики здійснюється у валюті позики, про що 16.01.2019 року Великою Палатою Верховного Суду зроблено відповідний правовий висновок у справі №464/3790/16-ц.

Визначаючи характер правовідносин між сторонами та, беручи до уваги зміст договору позики, суд приходить до висновку, що сторони визнали обов`язком відповідача повернути позивачеві грошові кошти, зазначені в договорі позики, та визначили строк повернення. У матеріалах справи відсутні відомості щодо виконання відповідачем обов`язку повернення коштів, а тому суд прийшов висновку про наявність підстав стягнення з нього заборгованості за договором позики в розмірі 156000 грн.

Доводи сторони відповідача ОСОБА_2 про те, що договір позики відповідач уклав під фізичним примусом, грошові кошти за договором не отримував, борг сплачується ним на підставі рішення Господарського суду Полтавської області від 28.09.2020 року не підтверджуються належними, достовірними та достатніми доказами, а тому суд відноситься до них критично та не приймає до уваги.

Таким чином, проаналізувавши норми права та встановлені юридичні факти, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення на користь позивача з відповідача боргу за договором позики від 04.05.2020 в розмірі 156 000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

За змістом ч.1 та ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що 29.05.2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Кулішовим В.П. укладений договір про надання правової допомоги (а.с. 13).

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №б/н від 29.05.2020 року, на підставі договору про надання правової допомоги від 29.05.2020 року, адвокатом Кулішовим В.П. прийнято від ОСОБА_1 10000 грн. (т.1, а.с. 15)

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Разом з тим, у разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Необхідно зауважити, що ч. 6 ст.137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Враховуючи вищевказане, а також те, що відповідач із клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не звертався, суд не вбачає підстав для зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Тому суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерій розумності їх розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, її складність, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1560 грн (т.1, а.с. 1), заяви про забезпечення позову в розмірі 420,40 грн (т.1, а.с. 20), а всього 1980,40 грн. Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України.

Оскільки, вимоги позивача ОСОБА_1 задоволено повністю, то сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1980,40 грн.

Щодо заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, вжитих згідно ухвали судді Полтавського районного суду від 15.06.2020 , суд зазначає, що відповідно до вимог ч.7, ч.8 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12,13,81,137, 141,259,263-265, 352 ЦПК України , суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) борг в розмірі 156 000 (сто п`ятдесят шість тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1980 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят) гривень 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя О.Г.Путря