Справа № 523/1209/24
Провадження №2/523/1414/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"29" квітня 2025 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/1209/24 за позовною заявою представника позивача Главацького Юрія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності шляхом компенсації та визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності шляхом компенсації та визнання права власності на майно.

Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 у частці в розмірі 2/3 та ОСОБА_2 у частці в розмірі 1/4. Частка відповідача в спільному майні є незначною і не може бути виділена в натурі. Дійти згоди щодо користування та розпорядження майном між позивачем та відповідачем не вбачається можливим, у зв`язку з тим, що відповідач понад десять років проживає на території Російської Федерації, не користується своїм майном і спільне користування ним є неможливим, оскільки відповідач у місті Одесі взагалі не буває. При цьому, відповідач весь цей час не цікавиться своєю частиною квартири, тягар щодо утримання житла не несе та комунальні платежі не сплачує. До того ж, відповідач забезпечений іншим житлом на території Російської Федерації, що не завдасть йому істотної шкоди у разі припинення його права власності на частку.

На замовлення позивача ОСОБА_1 , суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертне бюро «АЙСТРА» (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 38/2023 від 25.01.2023 року) проведено оцінку майна, а саме: 1/4 частини житлової квартири загальною площею 57,2 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Так, згідно з Висновком про вартість квартири, що міститься у Звіті про незалежну оцінку нерухомого майна від 25.01.2024 року, що виконаний суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертне бюро «АЙСТРА», ринкова вартість 1/4 частки квартири, без урахування ПДВ складає 159 102,00 грн.

У зв`язку з вище викладеним, просить суд задовольнити даний позов та ухвали рішення, яким припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частки у спільній частковій власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом отримання грошової компенсації від ОСОБА_1 у розмірі 159 102,00 грн., визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 04.03.2024 було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.12.2024 було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Однак, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує, та просить суд провести розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився без поважних причин. Про час та місце розгляду справи направлялось повідомлення за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Окрім того, суд здійснював сповіщення відповідача про час та місце слухання справи через оголошення на офіційному веб порталі судової влади України (sv.od.court.gov.ua). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Згідно приписів ч.1, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

По справі встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 25.09.1996, виданого згідно з розпорядженням № 83803, зареєстровано та записано в реєстраційну книгу за № 12-9257, двокімнатна квартира загальною площею 57,2 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та членам її сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 у рівних частках.

В подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передали безоплатно у власність позивача ОСОБА_1 1/2 частки вказаної вище квартири.

Вищевказане підтверджується наявною у матеріалах справи копіями Договору дарування від 25.01.2014, посвідченого приватним нотаріусом Одеського МНО Фадєєвою Н.О. за реєстровим № 71 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16749815 від 25.01.2014.

Таким чином, судом встановлено, що станом на сьогоднішній день житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1 у частці в розмірі 2/3 та відповідачу ОСОБА_2 у частці в розмірі 1/4.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив про припинення права власності відповідача на 1/4 частину спірної квартири на його користь та стягнення на користь ОСОБА_2 вартості вказаної частки з тих міркувань, що дійти згоди щодо користування та розпорядження майном між позивачем та відповідачем не вбачається можливим, у зв`язку з тим, що відповідач понад десять років проживає на території Російської Федерації, не користується своїм майном і спільне користування ним є неможливим, оскільки відповідач у місті Одесі взагалі не буває. При цьому, відповідач весь цей час не цікавиться своєю частиною квартири, тягар щодо утримання житла не несе та комунальні платежі не сплачує.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

У відповідності з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною другою цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Згідно із статтею 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно частини першої статті 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Положеннями частини першої статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини другої цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в статті 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Верховний Суд України у постанові від 15.05.2013 по справі № 6-37цс13 зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

В постанові від 02.07.2014 по справі № 6-68цс14 Верховний Суд України роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З аналізу судової практики вбачається, що поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного, тощо.

Частка відповідача у спірному майні становить 1/4, частка позивача 2/3, тобто частка відповідача є незначною та виділити її в натурі є неможливим з технічної точки зору, спільне користування та володіння майном між сторонами теж є неможливим.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

По справі встановлено, що на замовлення позивача ОСОБА_1 , суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертне бюро «АЙСТРА» (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 38/2023 від 25.01.2023 року) проведено оцінку майна, а саме: 1/4 частини житлової квартири загальною площею 57,2 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, згідно з Висновком про вартість квартири, що міститься у Звіті про незалежну оцінку нерухомого майна від 25.01.2024, що виконаний суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертне бюро «АЙСТРА», ринкова вартість 1/4 частки квартири, без урахування ПДВ складає 159 102,00 грн.

Вказана обставина підтверджується наявним у матеріалах справи Звітом про незалежну оцінку нерухомості від 25.01.2024.

Судом встановлено, що сторони, які є співвласниками спірного житла не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, а встановлені обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном. Зокрема, позивач фактично позбавлений можливості ефективно розпоряджатись належним йому майном і реалізувати свої права щодо розпорядження квартирою (продати, передати у користування або заставу), оскільки квартира є неподільною річчю та у даному випадку не може використовуватись сторонами спільно. Також встановлено, що позивач іншого власного житла не має.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, так як припинення частки відповідача на житлову квартиру, яка складає 1/4 та є незначною, із виплатою її вартості, не призведе до порушення прав та інтересів відповідача.

За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, на виконання вимог частини другої статті 365 ЦК України, внесено на депозитний рахунок Територіального управління ДСА України в Одеській області кошти у сумі 159102,00 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 6197-2740-1524-5033 від 01.12.2024.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що частка відповідача у житловій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за своїм розміром та вартістю є незначною, виділити частку у спільному майні в натурі з технічної точки зору неможливо, судом не встановлено наявності домовленості між сторонами про спільне володіння і користування житловим будинком, відповідач у спірному будинку не проживає, а також те, що позивачем внесено на депозитний рахунок вартість належної відповідачу частки, суд вважає за можливе припинити за відповідачем право власності на 1/4 частку у спільному майні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для задоволення даного позову та захисту порушеного права позивача в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

На підставі та керуючись ст.ст. 319, 346, 355, 358, 365 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 259, 263 265, 268, 280 282, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника позивача Главацького Юрія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності шляхом компенсації та визнання права власності на майно задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину у праві спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна, а саме житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину на об`єкт нерухомого майна, а саме житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , додатково до його частки у цій квартирі.

Виплатити ОСОБА_2 компенсацію вартості за 1/4 частку житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 159102/сто п`ятдесят дев`ять тисяч сто два/ грн. 00 коп., які внесено ОСОБА_1 на депозитний рахунок ТУ ДСА в Одеській області згідно квитанції № 6197-2470-1524-5033 від 01.12.2024.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3182 /три тисячі сто вісімдесят два/ грн. 04 коп.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП суду невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача із дотриманням вимог ст.ст. 284 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Дата складення повного тексту судового рішення 08 травня 2025 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер