УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2025 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Демченко С.В.,

секретар судових засідань Кошова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В., боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , стягувач ОСОБА_4 про звернення стягнення на нерухоме майно боржників, яке не зареєстровано в установленому законом порядку,

У С Т А Н О В И В:

02 травня 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В. звернувся до суду із заявою, в якій просив звернути стягнення на нерухоме майно боржників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у майні, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1/3 частки вказаної квартири на кожного.

В обґрунтування заяви посилався на те, що у нього на примусовому виконанні перебувають виконавчі листи № 953/12655/23, видані Київським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 10 січня 2022 року у розмірі 1 500 000 грн. На виконання вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» на адресу боржників було направлено копії постанов про відкриття виконавчого провадження. Зазначив, що під час примусового виконання вищевказаних виконавчих листів ним здійснювалися заходи з метою виявлення майнового стану боржників та встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності володіють квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .Згідно з відповіддю Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області відомості про осіб, місце проживання/перебування яких зареєстровано за вказаною вище адресою, відсутні.

Під час здійснення примусового виконання виконавчих листів № 953/12655/23 від 18 вересня 2024 року приватним виконавцем були направлені вимоги до: Державної фіскальної служби України щодо надання інформації про рахунки, відкриті у банках та інших фінансових установах (встановлено, що боржники не мають відкритих рахунків в банківських установах); Пенсійного фонду України (встановлено, що боржники не перебувають на обліку як пенсіонери та офіційно ніде не працюють); Державного реєстру цивільних повітряних суден (встановлено, що у вільному доступі повітряні судна за боржниками не зареєстровані; МВС України (встановлено, що боржникам не належать на праві власності транспортні засоби); Головного управління Держпродспоживслужби України (встановлено, що сільськогосподарська техніка за боржниками не зареєстрована); Головного управління Держгеокадастру (встановлено, що земельні ділянки за боржниками не зареєстровані); Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (встановлено, що боржники не володіють значними пакетами акцій емітентів приватних акціонерних товариства та публічних акціонерних товариств); Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (встановлено, що за боржниками активних записів не виявлено, майна не зареєстровано).

Зазначив, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2025 року задоволено його подання та визначено частку боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у майні, а саме квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1/3 частки вказаної квартири за кожним.

У своїй заяві приватний виконавець посилався на те, що станом на день звернення з відповідним клопотанням боржники не вчинили жодних дій, спрямованих на виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 липня 2024 року у справі № 953/12655/23.

Посилаючись на положення ст.440 ЦПК України, яка регулює вирішення питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, просив звернути стягнення на нерухоме майно боржників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у майні, а саме квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1/3 частки вказаної квартири на кожного.

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду подання повідомлявся своєчасно та належним чином, у заяві про звернення стягнення на нерухоме майно боржників просив суд розглянути заяву без його участі.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило.

Відповідно до ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з ч. 11 ст. 440 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

З огляду на те, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд встановив, що 08 липня 2024 року Київським районним судом м. Харкова задоволено позов ОСОБА_4 та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 10 січня 2022 року у розмірі 1 500 000 грн, а також стягнуто судовий збір в рівних частках по 3578 грн 67 коп. з кожного.

Рішення суду набрало законної сили 08 серпня 2024 року.

18 вересня 2024 року Київським районним судом м. Харкова на виконання рішення суду від 08 липня 2024 року видані виконавчі листи.

Як вбачається з долучених до подання матеріалів, на підставі заяв ОСОБА_4 , приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. 27 вересня 2024 року винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень (ВП № 76159710 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 10 січня 2022 року; ВП № 76159892 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 3578 грн 67 коп.; ВП № 76155982 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 10 січня 2022 року; ВП № 76158704 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 3578 грн 67 коп.; ВП № 76159161 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 10 січня 2022 року; ВП № 76159518 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 3578 грн 67 коп.

З матеріалів, наданих державним виконавцем, слідує, що боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є громадянками Російської Федерації.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 квітня 1996 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду р. № 5-96-71202-Ц2, боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (до зміни прізвища - ОСОБА_6 ), ОСОБА_3 (до зміни прізвища та ім`я ОСОБА_7 ) на праві спільної сумісної власності володіють квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2025 року за поданням приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. визначено частку боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у майні квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1/3 частки вказаної квартири за кожним.

Вирішуючи питання про звернення стягнення на майно боржників, суд виходить з такого.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Положеннями ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване в установленому законом порядку, вирішується судом в порядку, передбаченому ч. 1, 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 10 ст. 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, можливе тільки за умови належного проведення виконавчих дій, достовірного встановлення належності цього майна боржнику та встановлення відсутності у боржника коштів чи іншого рухомого чи нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що боржники є громадянами РФ та мешкають на території РФ, зареєстрованого місця проживання /перебування на території України не мають.

Відповідно до матеріалів, наданих приватним виконавцем, копії постанов про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець направив боржникам за місцем розташування належного їм на праві власності майна за адресою: АДРЕСА_1 , але доказів того, що боржники отримали ці постанови або повідомлені належним чином про їх існування, або відмовились від їх отримання, суду не надано.

Отжу суду не подано належних і допустимих доказів щодо ухилення боржників від виконання виконавчого листа в добровільному порядку, оскільки суду не подано доказів одержання боржниками копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Слід зазначити, що право виконавця на звернення з поданням до суду про звернення стягнення на нерухоме майно виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного/приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно.

Також суд бере до уваги ту обставину, що приватний виконавець, звертаючись до суду із вказаною заявою, посилається на те, що право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано за боржниками в установленому законом порядку.

Суд встановив, що боржники є власниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , стягнення на яку просить звернути виконавець, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 квітня 1996 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду р. № 5-96-71202-Ц2.

З копії технічного паспорту на вказану квартиру слідує, що квартира АДРЕСА_2 зареєстрована Харківським міським Бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності у реєстрову книгу за № ІІ-5-23968.

Реєстрація права спільної сумісної власності на вказану квартиру за боржниками: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (до зміни прізвища - ОСОБА_6 ), ОСОБА_8 (до зміни прізвища та ім`я ОСОБА_7 ) також підтверджується інформацією, наданої КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради № 1424/0408/24 від 26.11.2024, на запит державного виконавця.

Суд звертає увагу приватного виконавця, що до 01 січня 2013 року реєстрація права власності на нерухоме майно проводилась відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року № 121, що втратила чинність 02.07.2012 та «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445, яке втратило чинність з 01 січня 2013 року.

Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. (п.1.1)

Відповідно до п.1.4-1.7 Інструкції: п.1.4. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т. п.); п.1.5. Державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації; п.1.6. Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності; п.1.7. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів, за рахунок коштів власників нерухомого майна.

Тимчасове положення визначало порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності.

Відповідно до пункту 1.2 Тимчасового положення, воно діє на всій території України і є обов`язковим для виконання громадянами, міністерствами, іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади та: органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами й організаціями незалежно від форм власності.

Державна реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ (п.1.4 Тимчасового положення).

Пунктом 2.1. Тимчасового положення встановлено, що для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом - із заявою про реєстрацію прав власності подаються і правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням.

З аналізу вказаних положень слідує, що боржниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було зареєстровано у встановленому законом порядку на час реєстрації право спільної сумісної власностіна квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 квітня 1996 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду р. № 5-96-71202-Ц2.

З 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на нерухоме майно відбувається відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», стаття 1 якого встановлює, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Згідно з ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 №1-рп/99 справа №1-7/99).

Отже посилання державного виконавця на той факт, що оскільки інформація про квартиру, що належить боржникам, відсутня у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, то слід вважати, що право власності на таке майно не зареєстровано у встановленому законом порядку, є помилковим, оскільки закон не містить імперативної вказівки обов`язкового внесення власниками відомостей про майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про нерухоме майно, яке ними було зареєстровано у встановленому законом порядку до 2013 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 440 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В., боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , стягувач ОСОБА_4 про звернення стягнення на нерухоме майно боржників, яке не зареєстровано в установленому законом порядку - відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст ухвали складений 09 травня 2025 року.

Суддя С.В. Демченко