Справа № 444/3393/24
Провадження № 2/444/177/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

30 квітня 2025 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у залі суду у місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов"язання не чинити перешкод у користуванні власністю та встановлення порядку користування квартирою,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 про зобов"язання не чинити перешкод у користуванні власністю та встановлення порядку користування квартирою . Просить суд:

1) зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні власністю, а саме 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 ;

2) вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 ;

3) зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 дублікат комплекту ключів від квартири АДРЕСА_1 і не чинити в майбутньому перешкоди в користуванні квартири АДРЕСА_1 ;

4) встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виділення в користування ОСОБА_1 житлової кімнати в квартирі АДРЕСА_1 , що позначена на плані квартири, згідно технічного паспорту за № 2 площею 17,3 кв.м.; а приміщення коридору, що позначений на плані квартири, згідно технічного паспорту за № 1, площею 9,7 кв.м.; ванної кімнати, що позначена на плані квартири, згідно технічного паспорту за № 5, площею 3,9 кв.м.; кухні, що позначена на плані квартири, згідно технічного паспорту за № 4, площею 7,9 кв.м., залишити у спільному користування сторін у справі, з підстав зазначених у позові.

Позивач у судове засідання не з`явилася. Однак, п. 3 прохальної частини позовної заяви просить суд розгялд справи проводити за відсутності позивача. Зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі додатково шляхом оголошення на офіційному вебсайті Судова влада України.

Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав.

Клопотань про відкладення розгляду справи чи будь-яких інших не подано.

У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутності сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статей 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Судом встановлено, що позивачу та відповідачу на справі спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 14666630 від 24.05.2007 року (а.с.6).

Як зазначає позивач у заяві, що вона вільно та безперешкодно користуватися квартирою АДРЕСА_1 не може, оскільки відповідачем у справі - ОСОБА_2 постійно вчиняються дії спрямовані на незаконне позбавлення позивачки права користування спільною квартирою, шляхом недопущення позивачки в приміщення квартири, до її особистих речей, що в ній знаходяться. Зокрема для цього відповідачем змінено дверні замки, а дублікати ключів, попри численні просьби, їй не надано. В результаті цього позивач не може здійснювати право володіння та користування належною її часткою квартири.

Вище зазначені обставини підтверджуються актами складеними комісійно про не допуск в квартиру від 27.05.2021 року та 17.06.2023 р., згідно яких прибувши за адресою квартира АДРЕСА_1 двері не відчиняють, замки на вхідних дверях змінено (а.с.10-11).

Ст. 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло.

Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканості самого майна власника. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 статті 386 Цивільного кодексу України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до частини другої статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть, зокрема, бути припиненням дії, що порушує право власності.

Отже, на підставі статті 391 Цивільного кодексу України, яка закріплює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, позивач має право звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні належним їй нерухомим майном з боку відповідача.

Відповідно до технічного паспорту, що виготовленого ЛКП ЛОР «Бюро Технічної Інвентаризації та Експертної Оцінки» спірна квартира складається: з двох житлових кімнат, коридору, санвузлу, лоджії та кухні, загальною площею 53,3 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорта (а.с.8-9).

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до п. 14 постанови № 20 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до п. 6 постанови № 7 Пленуму ВСУ від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності.

Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 6 лютого 2023 року у справі № 607/22941/21.

Судом встановлено, що на даний момент між сторонами не вирішено питання встановлення порядку користування квартирою.

Оскільки позивачка та відповідач мають рівні права стосовно використання квартири, а відповідач заперечує проживання позивачки у квартирі, належним способом захисту прав позивача буде встановлення порядку користування квартирою з виділенням позивачу кімнати площею, 17,3 кв.м., яка зазначена у технічному паспорті за літерою 2.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні в суд з позовом позивачем сплачено 1211 грн. 20 коп. судового збору, що підтверджується квитанцією (аркуш справи № 5).

Так як суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення, а тому дана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Керуючись ч. 1 ст. 5, ч. 3 ст. 12, ст. 23, ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 131, ст. 141, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні власністю, а саме 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 дублікат комплекту ключів від квартири АДРЕСА_1 і не чинити в майбутньому перешкоди в користуванні квартири АДРЕСА_1 .

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виділення в користування ОСОБА_1 житлової кімнати в квартирі АДРЕСА_1 , що позначена на плані квартири, згідно технічного паспорту за № 2 площею 17,3 кв.м..

Приміщення коридору, що позначений на плані квартири, згідно технічного паспорту за № 1, площею 9,7 кв.м.; санвузлу, що позначений на плані квартири, згідно технічного паспорту за № 5, площею 3,9 кв.м.; кухні, що позначена на плані квартири, згідно технічного паспорту за № 4, площею 7,9 кв.м., залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ; паспортні дані судом не встановлено) в користь ОСОБА_1 (яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1211 гривні 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Одночасно роз"яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо Львівському апеляційному суду.

Суддя: Зеліско Р. Й.