Справа № 130/2474/23
Провадження № 22-ц/801/940/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 рокуСправа № 130/2474/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Берегового О.Ю., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротал»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 січня 2025 року, ухвалене у складі судді Заярного А. М. в м. Жмеринка, дата складення повного судового рішення 11 лютого 2025 року,-

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Куцького А. В., звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області із позовом до ТОВ «Поділля Агропродукт» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позов обґрунтовано тим, що позивачеві на права власності належить земельна ділянка площею 3,7496 га, кадастровий номер :06:005:0030 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

15 вересня 2015 року позивачем було укладено договір оренди землі з ТОВ «Агротал» терміном на 7 років, однак, 11 липня 2023 року позивачеві стало відомо, що фактично обробітком землі займається ТОВ «Поділля Агропродукт» на підставі додаткової угоди № 1 від 24 червня 2018 року про заміну сторони та внесення змін до договору оренди землі б/н від 13 квітня 2015 року, проте жодних договорів щодо передачі ТОВ «Поділля Агропродукт» в оренду земельної ділянки позивач не укладав, згоду на обробіток земельної ділянки не надавав.

Відтак ОСОБА_1 просив суд усунути йому перешкоди у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 3,7496 га, кадастровий номер :06:005:0030 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, шляхом повернення її від Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», право оренди за яким зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; стягнути з відповідача понесені судові витарти.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 січня 2025 року позов задоволено:

- усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 3,7496 га, кадастровий номер :06:005:0030 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, шляхом повернення вказаної земельної ділянки від Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», право оренди за яким зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 23 696 (двадцять три тисячі шістсот дев`яносто шість) грн 40 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що державна реєстрація права оренди відповідача на належну позивачу земельну ділянку це офіційне визнання та підтвердження державою факту набуття ним права оренди, однак вона є незаконною, оскільки оспорювана додаткова угода не підписана позивачем, що доведено висновком експертизи. Факт отримання ОСОБА_1 плати за користування належному йому земельною ділянкою не свідчить про укладеність та чинність договору оренди з відповідачем, а лише підтверджує його згоду на оплатне користування відповідачем його земельною ділянкою та отримання за це відповідної плати без визначення інших істотних умов договору. Тому, за умов непідписання позивачем Додаткової угоди № 1 від 24 червня 2018 року про зміну сторони та внесення змін до Договору оренди № б/н від 15 вересня 2015 року, відсутні підстави стверджувати, що між сторонами було погоджено усі істотні умови договору оренди земельної ділянки, а отримання плати саме за користування земельною ділянкою при неукладенні додаткової угоди не свідчить про схвалення орендодавцем умов договору оренди в цілому, однак підтверджує безпідставність користування цим майном відповідачем. Суд послався на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 10.07.2024 року у справі № 671/2139/21, від 29.11.2024 у справі № 676/2254/21 та від 30.09.2024 у справі № 742/3162/22.

Не погоджуючись з таким рішенням, ТОВ «Поділля Агропродукт» 13 березня 2025 року засобами поштового зв`язку подало апеляційну скаргу, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що отримання позивачем оплати від ТОВ «Поділля Агропродукт» за договором оренди землі протягом шести років свідчить про те, що з боку ОСОБА_1 схвалено умови договору оренди землі та жодних заперечень з його боку з приводу отримання коштів від відповідача в якості орендної плати не було. Така поведінка позивача є недобросовісною, проте суд на це не зважив, що є порушенням принципу всебічного та повного дослідження фактичних обставин справи. Відповідач вказує, що навіть підтвердження висновком почеркознавчої експертизи, що позивач не підписував додаткову угоду до договору оренди землі, не доводить його неукладеність, оскільки наявні обставини фактичного виконання цього договору обома сторонами впродовж тривалого часу.

У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше) подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2024 року по справі № 179/935/22, обставини щодо фактичного виконання сторонами договорів оренди земельних ділянок їх умов в свою чергу захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність, і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Позивач обрав неналежний спосіб захисту, належним способом захисту прав орендодавця, який у спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача, про що зокрема зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19, а також у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22.

Учасники справи у встановлений судом строк не скористалися правом подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник ТОВ «Поділля Агропродукт» адвокат Барішевський О. В. підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити. Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Куцький А. В. заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін, позивач пояснив, що він хоче повернути земельну ділянку, бо інший орендар дає своїм орендодавцям більший розмір орендної плати.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону.

Із матеріалів справи встановлено такі обставини:

- згідно свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,7496 га, кадастровий номер :06:005:0030 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, індексний номер 11763992 (а.с.7, том. 1);

- згідно копії та оригіналу договору оренди землі № б/н від 15 вересня 2015 року, витребуваних судом у відповідача, між ОСОБА_1 та ТОВ «Агротал» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого в користування ТОВ «Агротал» була передана земельна ділянка загальною площею 3,7496 га, кадастровий номер: :06:005:0030. Строк дії договору сім років з дати підписання (а.с.51-52, 74-75, том. 1);

- згідно оригіналу додаткової угоди №1 про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди від 15 вересня 2015 року, витребуваної судом у відповідача, яка укладена між ОСОБА_1 та ТОВ «Агротал», новий орендар ТОВ «Поділля Агропродукт», сторони домовилися про внесення змін до договору оренди землі №б/н від 15.09.2015 про зміну сторони та внесення змін до Договору оренди, кадастровий номер земельної ділянки :06:005:0030, площею 3,7496 га, відповідно до якої зі згоди орендодавця орендар передає, а новий орендар приймає на себе права та обов`язки сторони, передбачені в Договорі оренди. Також даною угодою передбачено продовження строку дії договору оренди до 24 червня 2025. В додатковій угоді наявний підпис ОСОБА_1 (а.с.50 том. 1).

Примірник цієї ж додаткової угоди, витребуваної судом у ЦНАП, за змістом не відрізняється від оригіналу, але відрізняється способом викладення (в оригіналі текст друкований, а в примірнику, наданому ЦНАПом, - містить записи прописом) (а.с.33,35, том. 1);

- згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником земельної ділянки з кадастровим номером :06:005:0030 являється ОСОБА_1 . Відповідно до рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 11746135 від 25.10.2015, за ТОВ «Поділля Агропродукт» зареєстроване право оренди на спірну земельну ділянку. Право оренди зареєстровано на підставі договору оренди землі №б/н від 15.09.2015 та додаткової угода №1 від 24.06.2018, згідно з якою термін дії договору оренди продовжений до 24.06.2025, з правом пролонгації та правом передачі земельної ділянки в піднайм (суборенду) (а.с.8-9, том. 1);

- згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 1327/24-21, підпис у додатковій угоді № 1 від 24 червня 2018 року про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди землі б/н від 15 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 , ТОВ «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт» - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою із ретельним наслідуванням якого підпису ОСОБА_1 ( а.с.157-160, том 1);

Відповідач ТОВ «Поділлял Агропродукт» з 2018 року здійснювало виплату орендної плати позивачеві, на підтвердження чого надало наступні документи:

відомості по орендній платі за 2018 рік:

- згідно відомості на реалізацію цукру в рахунок орендної плати за 2018 рік від 11 червня 2018 року ТОВ «Поділля Агропродукт» видало ОСОБА_1 100 кг. цукру по ціні 14 на суму 1 400 грн. (а.с. 181, том 1).

- згідно відомості на реалізацію продукції (пшениці) в рахунок орендної плати за 2018 рік від 20 серпня 2018 року ТОВ «Поділля Агропродукт» видало ОСОБА_1 1 500 кг пшениці по ціні 4.8 на суму 7 200 грн (а.с. 180, т. 1);

- згідно відомості на реалізацію продукції (кукурудзи) в рахунок орендної плати за 2018 рік від 20 листопада 2018 року ТОВ «Поділля Агропродукт» видало ОСОБА_1 за договором 1 000 кг кукурудзи по ціні 3,58 на суму 3 580 грн (а.с. 180 на звороті, том. 1);

відомості по орендній платі за 2019 рік:

- згідно відомості на реалізацію продукції (цукру) в рахунок орендної плати за 2019 рік від 21 серпня 2019 року ТОВ «Поділля Агропродукт» видало ОСОБА_1 100 кг цукру по ціні 11 на суму 1 100 грн (а.с. 178 на звороті, том 1);

- згідно відомості на реалізацію продукції (пшениці) в рахунок орендної плати за 2019 рік від 30 серпня 2019 року ТОВ «Поділля Агропродукт» видало ОСОБА_1 1 500 кг. пшениці по ціні 4,43 на суму 6 645 грн (а.с. 179 на звороті, том. 1);

- згідно відомості на реалізацію продукції (кукурудзи) в рахунок орендної плати за 2019 рік від 01 листопада 2019 року ТОВ «Поділля Агропродукт» видало ОСОБА_1 ку 1 000 кг кукурудзи по ціні 3,6 на суму 3 600 грн (а.с. 179, том 1);

відомості по орендній платі за 2020 рік:

- згідно відомості на реалізацію продукції в рахунок орендної плати за 2020 рік ТОВ «Поділля Агропродукт» видало ОСОБА_1 1 500 кг пшениці по ціні 6,58 на суму 9 870 грн (а.с. 177, том 1);

- згідно відомості на реалізацію продукції в рахунок орендної плати за 2020 рік ТОВ «Поділля Агропродукт» видало ОСОБА_1 1 300 кг кукурудзи по ціні 6,00 на суму 7 800 грн. (а.с. 177 на звороті, том. 1);

- згідно відомості на реалізацію продукції (цукру) в рахунок орендної плати за 2020 рік від 18 серпня 2020 року ТОВ «Поділля Агропродукт» видало ОСОБА_1 100 кг цукру по ціні 11,50 на суму 1 115 грн. (а.с. 178, том 1);

- за 2021 рік: платіжну інструкцію № 213052 від 21 вересня 2021 року ТОВ «Поділля Агропродукт» сплатило ОСОБА_1 13 200,24 грн. орендної плати по договору землі за 2021 рік (а.с. 175, том 1);

- за 2022 рік: платіжну інструкцію № 69808841 від 24 листопада 2022 року ТОВ «Поділля Агропродукт» сплатило ОСОБА_1 800 грн орендної плати по договору землі за 2022 рік (а.с. 174, том 1);

- платіжну інструкцію № 69816816 від 23 грудня 2022 року ТОВ «Поділля Агропродукт» сплатило ОСОБА_1 13 200,24 грн. орендну плату по договору землі за 2022 рік (а.с. 176 на звороті, том 1);

-за 2023 рік: платіжну інструкцію № 17350 від 21 вересня 2023 року ТОВ «Поділля Агропродукт» сплатило ОСОБА_1 13 200,24 грн орендну плату по договору землі за 2023 рік (а.с. 176, том. 1);

- за 2024 рік платіжну інструкцію № 1889 від 25 січня 2024 року ТОВ «Поділля Агропродукт» сплатило ОСОБА_1 800 грн. орендну плату по договору землі за 2024 рік.

Між сторонами виник спір про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення власнику від орендаря.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

У частині першій статті 4, частині першій статті 5 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті 16 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина перша статті 206 ЦК України).

У частині першій статті 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно із частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до абзацу першого частини першої, абзацу першого частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У частині першій статті 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, провадження № 61-22315сво18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) виснувала про те, що укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18)).

Зазначені правові висновки також знайшли своє відображення у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судувід 10 травня 2023 року у справі № 567/1437/19; Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2024 року у справі № 733/533/22, від 27 листопада 2024 року у справі № 567/1040/22, від 15 січня 2025 року у справі № 179/1515/23; від 10 квітня 2025 року у справі № 149/1742/23.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, позивач ОСОБА_1 наполягав, що не підписував оспорювану додаткову угоду № 1 від 24 червня 2018 року про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди землі № б/н від 13 квітня 2015 року, на підставі якого ТОВ «Поділля Агропродукт» користується його земельною ділянкою, площею 3,7496 га, кадастровий номер :06:005:0030, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, що підтверджує висновок судової почеркознавчої експертизи № 1327/24-21 складений 08 липня 2024 року.

Відповідно до вказаного висновку підпис у додатковій угоді № 1 від 24 червня 2018 року про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди землі б/н від 15 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 , ТОВ «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт» - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою із ретельним наслідуванням якогось підпису ОСОБА_1 .

Водночас, як встановлено судом першої та апеляційної інстанції та не спростовано матеріалами справи і самим позивачем ОСОБА_1 , він отримував від відповідача орендну плату за користування належною йому земельною ділянкою, площею 3,7496 га, кадастровий номер :06:005:0030, в розмірі, що передбачений оспорюваною додатковою угодою про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди землі № б/н від 13 квітня 2015 року, який в два з половиною рази більший, ніж розмір, що був погоджений в пункті 4.1 Договору оренди землі № б/н від 13 квітня 2015 року: 15% (12 175,08 грн) замість 6% (5 041,44 грн) нормативно грошової оцінки землі.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд виснує, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , хоча й вірно встановив фактичні обставини справи, проте не врахував факт виконання сторонами умов Додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки, отримання позивачем орендної плати від відповідача, починаючи з 2018 року та відсутність будь-яких заперечень.

Установлені вище факти вказують на те, що між сторонами фактично виникли та існували правові відносини щодо оренди землі.

Цивільні відносини ґрунтуються на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто дії учасників цих відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів інших суб`єктів цивільного права. Такі дії не можуть порушувати права та завдавати шкоди іншим особам.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінка, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанову від 25 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц).

У свою чергу Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року в подібній справі № 390/34/17, висловив правову позицію щодо недобросовісності дій орендодавця при оспоренні належно вчиненого правочину та заборони суперечливої поведінки з його боку. При цьому Верховний Суд виходив з того, що дії позивача, який уклав додаткову угоду до договору оренди землі, а згодом пред`явив позов про визнання договору оренди землі неукладеним, суперечать його попередній поведінці (укладенню додаткової угоди та отриманню плати за користування земельною ділянкою) і є недобросовісними.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, слід вважати поведінку, яка, зокрема, не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19)).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 , пред`явивши позов та стверджуючи, що договір між сторонами є неукладеним та висуваючи вимогу усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення, - діяв недобросовісно, оскільки він хоча й не підписував додаткової угоди № 1 від 24 червня 2018 року про заміну сторони, водночас не оспорює фактів отримання ним орендної плати за 2018-2024 роки (ставив підписи у відповідних відомостях на отримання плати в натуральній формі та отримував грошові кошти, які надходили на його банківський рахунок) від відповідача ТОВ «Поділля Агропродукт», тобто схвалював використання відповідачем його земельної ділянки, право оренди якого було зареєстровано у відкритому реєстрі.

Отже, хоча позивач не підписував додаткової угоди № 1 від 24 червня 2018 року про заміну сторони, однак його поведінка свідчить про прийняття ним умов цієї угоди, тобто фактично він висловив волевиявлення на продовження договірних відносин сторін.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .

Застосування судом першої інстанції висновків, викладених в постановах Верховного суду від 10.07.2024 року у справі № 671/2139/21, у справі № 676/2254/21 від 29.11.2024 та у справі № 742/3162/22 від 30.09.2024 , є помилковим, так як встановлені у цих справах фактичні обставини є відмінними від обставин справи, яка наразі переглядається апеляційним судом, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Слід звернути увагу, що у кожній справі з подібним предметом спору суд виходить із конкретних обставин справи, з урахуванням принципу пропорційності у цивільному судочинстві та дотриманням розумного балансу інтересів сторін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення та ухвалити нове.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги ТОВ «Поділля Агропродукт» обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є таким, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, які суд вважав доведеними, що призвело до невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Тому рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 січня 2025 року підлягає скасуванню з постановленням нового: про відмову у задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови у задоволенні позову (що має місце у цій справі) - на позивача.

Позивач ОСОБА_2 поніс витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 073,60 грн (а.с. 5, т.1), витрати за проведення експертизи в розмірі 7 572,80 (а.с. 162, т.1) та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 15 050 грн ( а.с. 204, т.1)

Відповідач ТОВ «Поділля Агропродукт» поніс витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 610,40 грн (а.с. 17, том. 2).

Враховуючи те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з позивача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Поділля Агропродукт» слід стягнути 1 610,40 грн у відшкодування судових витрат.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 січня 2025 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротал» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» 1 610 (одну тисячу шістсот десять) гривень 40 копійок понесених ним витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 травня 2025 року.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» , місцезнаходження: вул. Заводська, 7, смт. Браїлів, Жмеринський район, Вінницька область, 23130.

Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротал» , місце знаходження: вул. Заводська, 7, смт. Браїлів, Жмеринський район, Вінницька область, 23130.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк