Справа №694/768/25
провадження № 2-др/694/1/25
У Х В А Л А

09.05.2025 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Кравченко Т.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат у справі №694/768/25 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №694/768/25, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування заяви зазначає, що 02.04.2025 року Звенигородським районним судом Черкаської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 15 березня2025 року, до досягнення дитиною повноліття та стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 302 грн. 80 коп. судового збору. У зв`язку з тим, що при подачі заяви про видачу судового наказу нею було сплачено судовий збір в розмірі 302 грн. 80 коп. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., просить про ухвалення додаткового рішення у справі №694/768/25 в частині стягнення судових витрат, так як питання про стягнення витрат за надання правничої допомоги у сумі 5000 грн. та судового збору судом не вирішено.

Дослідивши матеріали заяви у їх сукупності та взаємозв`язку, встановлено наступні обставини, відповідні до них правовідносини та зміст права вимоги.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини третьої статті 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною першою статті 160 ЦПК України встановлено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» роз`яснено, що відповідно до положень статей 219 - 221 ЦПК України суд має право, не змінюючи суті виданого судового наказу, вирішити питання про виправлення описок та арифметичних помилок, видати додатковий судовий наказ чи роз`яснити його.

Враховуючи порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, встановлений частиною першою статті 167 ЦПК України суд у відповідності до частини третьої статті 270 ЦПК України вирішує питання про ухвалення додаткового судового наказу без судового засідання та повідомлення заявника та боржника.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 168 ЦПК України у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Як вбачається з матеріалів справи №694/768/25 (провадження №2-н/694/35/25), 02.04.2025 року Звенигородським районним судом Черкаської області вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_4 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 15 березня2025 року, до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто ОСОБА_2 на користь держави 302 грн. 80 коп. судового збору.

При подачі заяви про видачу судового наказу заявником ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 302 грн. 80 коп. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. На підтвердження таких витрат до матеріалів заяви додано квитанцію АТ «ТАСКОМБАНК» про сплату 15.03.2025 судового збору в сумі 302 грн.80 коп., договір про надання правничої допомоги від 15.03.2025 між ОСОБА_1 та адвокатом Бабенком Р.В., розрахунок затраченого адвокатом часу по наданню правничої допомоги у вказаній справі, акт виконаних робіт від 15.03.2025 на загальну суму 15000 грн., що складається із: 2500 грн. консультування, 5000 грн. підготовка та складення акта адвоката, підготовка та складення заяви про витрачу судового наказу до суду 5000 грн., підготовка розрахунку затраченого часу адвокатом (складення акту виконаних робіт, прийняття коштів та видача квитанції про оплату наданої правничої допомоги) в сумі 2500 грн., однак відповідно до квитанції від 15.03.2025 року фактично сплачених у сумі 5000 грн.

Відповідно до частин першої та третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких також належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Зі змісту частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір судових витрат може бути зменшений за клопотанням іншої сторони, якщо така особа доведе неспівмірність таких витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На відміну від витрат по сплаті судового збору, розмір якого визначається Законом України «Про судовий збір», склад та розмір витрат на правничу допомогу входять до предмета доказування у справі, в якій сторони, користуючись принципами змагальності та диспозитивності судового процесу, обґрунтовують свої вимоги та заперечення не лише стосовно вимог по суті спору, й з приводу витрат на правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі

відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн. у межах розгляду заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів, на переконання судді є завищеною і не може вважатись безспірною. Крім цього, як вже зазначалось особа, на яку їх може бути покладено, в силу норм процесуального закону має право заявити клопотання про зменшення таких витрат.

За положеннями частини третьої статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Так, пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

В той же час слід зауважити, що стороною стягувача у заяві зазначено, що вона планує понести витрати на правничу в сумі 5000 грн.

Так, у постанові ВС від 19.04.2023 №760/10847/20-ц при перегляді справи позовного провадження було сформульовано висновок, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Разом з тим, відповідно до пункту 6 частини першої статті 168 ЦПК України у судовому наказі, з поміж іншого, зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Згідно з частиною третьою статті 167 ЦПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому

цим розділом.

Частиною першою статті 170 ЦПК України визначено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пункту 4, 5 частини першої статті 161 ЦПК України.

Положеннями частин сьомої-восьмої статті 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

За змістом вказаних норм боржник може подати заяву про скасування судового наказу лише в установлених випадках вцілому, однак не в даному випадку, адже мова йде про стягнення аліментів, та зазначеними нормами не передбачено скасування судового наказу в певній частині.

Також, суд позбавлений можливості вирішити питання про зменшення заявленого розміру витрат на правничу допомогу, адже будуть порушені права стягувача у випадку незгоди з таким щодо можливості апеляційного оскарження судового наказу, так і в будь-якому випадку права боржника. В даному випадку нормами цивільно-процесуального кодексу не передбачено можливості апеляційного оскарження чи скасування судового наказу не тільки стягувачем, а й боржником, оскільки наказ стосується стягнення аліментів.

При цьому, слід зауважити, що стягувач на власний вибір звернулася з відповідними вимогами про стягнення аліментів саме у наказному провадженні, а не в спрощеному позовному провадженні, в якому могла б заявити вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу ( ч. 2 ст. 161 ЦПК України).

Щодо стягнення судового збору суд з боржника на користь стягувача, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Таким чином, ОСОБА_1 при подачі заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів було помилково сплачено судовий збір та подано квитанцію від 15.03.2025 р. № 7739-7353-3684-8654 про його сплату в сумі 302,80 грн., що не позбавляє заявника звернутись до суду із заявою про повернення сплаченого судового збору.

Враховуючи, що понесені заявником витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн. не є обґрунтованими, свідчать про відсутність безспірності вимог, а безспірність є обов`язковою умовою наказного провадження, а також те, що заявником при поданні до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів було сплачено судовий збір від сплати якого вона звільнена, у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 161-170, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заявиОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат у справі №694/768/25 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - відмовити.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної

скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник провадження, якому ухвала суду не була вручена в день її складення має право на поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії вказаної ухвали.

Суддя Т.М. Кравченко