Справа № 296/2638/19
У Х В А Л А

Іменем України

21 березня 2025 рокум. Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючої судді Маслак В.П.,

при секретарі судового засідання Годлюк А.В.,

розглянувши матеріали заяви представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про розстрочення виконання судового рішення у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 12.11.2024 позов ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» 216557,46грн. на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди а також 3248,36 грн. судового збору.

Постановою Житомирського апеляційного суду м.Житомира від 27.01.2025 рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 12.11.2024 залишено без змін.

Представник відповідача ОСОБА_1 10.03.2024 подав заяву про розстрочення виконання рішення суду від 12.11.2024 на рік шляхом стягнення рівних частин боргу пропорційно 12 місяцям року.

Обставиною, що істотно ускладнює виконання судового рішення вказує те, що ОСОБА_2 має вкрай низькі доходи та змушена існувати, серед іншого, на пенсію матері, на підтвердження чого надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу від 06.03.2025.

Представник ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» 20.03.2025 подав заперечення на заяву про розстрочення виконання судового рішення. Вказав, що відомість з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу за період з січня по грудень 2024 не містить фізичного або електронного-цифрового підпису, у зв`язку з чим така відомість є неналежним та недопустимим доказом в розумінні ст. 76-80 ЦПК. Відповідачем не подано доказів того, що вона перебуває на обліку в Державній службі зайнятості. Зазначив, що в заяві представника відповідача нічого не зазначається про напрямок спрямування коштів від перереєстрації транспортних засобів: 1) BMW 428I (рік виробництва ТЗ: 2016), реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2) BMW 740 (рік виробництва ТЗ: 2015), реєстраційний номер НОМЕР_2 , які на праві власності належали відповідачу та перебували в розшуку при примусовому виконанні заочного рішення суду по даній справі.

Крім того, відповідно до реєстру судових рішень, у 2023 році у відповідача в користуванні був транспортний засіб Audi Q5 (постановою Корольовського районного суду м. Житомира по справі № 296/5393/23 відповідача визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення). На підставі вищевикладеного, представник позивача вважає, що відповідачем не надано обґрунтованих та переконливих доказів на підтвердження як неможливості виконання ним судового рішення, так і не надано доказів, які б свідчили про те, що рішення суду буде виконано в запропонований заявником період.

В судове засідання представники сторін не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Окрім того, у клопотанні про розгляд справи за відсутності сторони від 21.03.2025 представник відповідача Войцешук В.В. вказав, що у випадку виконання судового рішення не в спосіб погашення боргу грошовими коштами, запропонований відповідачем, а в спосіб реалізації майна боржника, яке перелічує в запереченнях представник позивача, судове рішення буде виконано суттєво пізніше.

Дослідивши матеріали заяви представника відповідача, суд враховує натупне.

Відповідно до частин першої, третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю (частини п`ята та сьома статті 435 ЦПК України).

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що розстрочення виконання рішення є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють таке виконання боржником. Надання розстрочки судом полягає у визначенні розміру щомісячних платежів з метою погашення всієї суми заборгованості, визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку сплати останнього платежу рішення має бути виконано повністю.

Підставою для розстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

При розгляді заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності вжиття такого заходу. Наявність підстав для розстрочення має бути доведена боржником. Встановлення графіку виконання судового рішення шляхом його розстрочення не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинно базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Згідно роз`яснень, наведених в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003року № 14, при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Верховним Судом в постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 2-101/99 викладено висновок про те, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що, відповідно до статті 373 ЦПК та статті 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Оцінюючи доводи заяви про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суд повинен враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, оцінки доводів боржника та заперечень кредитора, зокрема, й щодо його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 910/1180/19 та від 03 вересня 2020 року у справі № 905/30/16.

Як вбачається зі змісту заяви, в обґрунтування наявності підстав для розстрочення виконання рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 12.11.2024 представник заявника адвокат Войцешук В.В. посилається на скрутне матеріальне становище боржника, на підтвердження чого надав лише відомість з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу за період з січня по грудень 2024.

Разом з тим, доказів існування виняткових обставин, які б свідчили про об`єктивну неможливість виконання судового рішення на теперішній час, заявник суду не надав. Відомість з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу не є достатнім доказом того, що ОСОБА_2 має вкрай низькі доходи.

Окрім того, суд враховує доводи представника позивача, не спростовані відповідачем, про наявність у розпорядженні відповідача транспортних засобів Audi Q5, BMW 428I (рік виробництва ТЗ: 2016), BMW 740 (рік виробництва ТЗ: 2015), що свідчить про можливості відповідача придбавати товари, а отже виконувати грошові зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №796/43/2018 зазначено, що, вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини справи. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Задоволення заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визнає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Оцінивши надані заявником докази, суд дійшов висновку про відсутність існування правових підстав для відстрочення виконання рішення суду.

Обставини, на які посилається сторона відповідача не доведені та не є тими виключними обставинами, що перешкоджають належному виконанню рішення суду або роблять неможливим його виконання протягом дванадцяти місяців.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 435 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про розстрочення виконання судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя В. П. Маслак