ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2025 року по справі за заявою Органу опіки та піклування над недієздатними особами та особами дієздатність яких обмежена при Лівобережній адміністрації Дніпровської міської ради в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2023 року представник органу опіки та піклування над недієздатними особами та особами дієздатних яких обмежена при Лівобережній адміністрації Дніпровської міської ради в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із заявою про визнання фізичної особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною, та призначення опікуном, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , над недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначив, що до органу опіки та піклування над недієздатними особами та особами дієздатність, яких обмежена при Лівобережній адміністрації Дніпровської міської ради звернувся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з заявою про визнання його падчерки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною, встановлення опіку та призначення опікуна. ОСОБА_1 , перебуває у шлюбі з гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_2 є рідною донькою ОСОБА_3 від першого шлюбу та проживає однією сім`єю з матір`ю та вітчимом, ОСОБА_1 . Між ними склалися доброзичливі, сімейні відношення. ОСОБА_2 страждає на стійке психічне захворювання з народження хвороба Дауна та перебуває під наглядом лікаря-психіатра. Захворювання, ОСОБА_2 , 1994 року народження, призводить до того, що вона, не здатна повною мірою забезпечувати потреби життєдіяльності, не здатна самостійно їсти, писати, не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, загальний недорозвиток мови 1 рівня. Внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу та фізичного здоров`я вона не може обслуговувати себе самостійно, потребує стороннього догляду та з вищезазначених причин, з метою захисту прав та інтересів ОСОБА_2 потребує встановлення над нею опіки та призначення їй опікуна. Мати ОСОБА_2 ОСОБА_3 знаходиться за кордоном. ОСОБА_1 , проживає в двох з падчеркою, ОСОБА_2 , та забезпечує її всім необхідним для життєдіяльності, і повністю здійснюю догляд та нагляд за своєю падчеркою. Спеціаліст органу опіки та піклування над недієздатними особами та особами дієздатність, яких обмежена при Лівобережній адміністрації Дніпровської міської ради за допомогою відео дзвінка поспілкувався з матір?ю, ОСОБА_3 , з приводу визнання її доньки недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна її доньки ОСОБА_2 , 1994 року народження. ОСОБА_3 , не заперечує проти визнання її доньки ОСОБА_2 недієздатною особою, встановлення опіки та призначення опікуном над її донькою, її чоловіка ОСОБА_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2025 року заяву Органу опіки та піклування над недієздатними особами та особами дієздатних яких обмежена при Лівобережній адміністрації Дніпровської міської ради в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання особи недієздатною та призначення опікуна задоволено частково та ухвалено:

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , недієздатною.

Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначити у два роки з наступного дня після дня набрання рішенням суду законної сили.

Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку дії рішення, визначеного рішенням суду.

В іншій частині заяви Органу опіки та піклування над недієздатними особами та особами дієздатних яких обмежена при Лівобережній адміністрації Дніпровської міської ради в інтересах ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що беручи до уваги висновок судово-психіатричної експертизи, суд дійшов висновку, що вимоги заявника про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною є обґрунтованими, повністю доведені під час судового розгляду, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню. мати ОСОБА_2 надала заяву про те, що не заперечує проти призначення ОСОБА_1 опікуном над її донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак належних та допустимих доказів з урахуванням вимог пункту 3.2 Правил опіки та піклування на підтвердження неможливості нею або бабусею виконувати опікунські обов`язки над недієздатною ОСОБА_2 суду не надано. Отже, висновок органу опіки та піклування винесений передчасно, без повного дослідження всіх обставин, а тому заява в частині призначення опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її вітчима ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у встановленні над недієздатною ОСОБА_2 опіки і призначення мене, ОСОБА_1 , її опікуном скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким встановити опіку над недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном недієздатної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м. Марганець, 03 січня 1995 року, актовий запис № 15.

ОСОБА_3 перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, 11 лютого 2005 року.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом другої групи з дитинства безстроково, що підтверджується актом огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ №624099 від 19 грудня 2019 року.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 287-Ц від 16 липня 2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє хронічний стійкий психічний розлад у формі помірної розумової відсталості внаслідок генетичної патології (синдром ОСОБА_4 ). За своїм психічним станом в теперішній час іспитована не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що беручи до уваги висновок судово-психіатричної експертизи, суд дійшов висновку, що вимоги заявника про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною є обґрунтованими, повністю доведені під час судового розгляду, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню. мати ОСОБА_2 надала заяву про те, що не заперечує проти призначення ОСОБА_1 опікуном над її донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак належних та допустимих доказів з урахуванням вимог пункту 3.2 Правил опіки та піклування на підтвердження неможливості нею або бабусею виконувати опікунські обов`язки над недієздатною ОСОБА_2 суду не надано. Отже, висновок органу опіки та піклування винесений передчасно, без повного дослідження всіх обставин, а тому заява в частині призначення опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її вітчима ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17.

Статтею 9 СК України встановлено коло осіб, сімейні особи між якими регулюються СК України, зокрема це подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі.

Відповідно до частини четвертої статті 2 СК України Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між тіткою, дядьком та племінниками, а також між іншими родичами за походженням.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31 березня 2020 року у справі №205/4245/17.

Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі №336/5652/18 зазначив, що відповідно до ч.1 ст.67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

У частині 1 ст.300 ЦПК України закріплено вимогу про вирішення рішенням суду питання про призначення піклувальника чи опікуна за поданням органу опіки та піклування. Отже, така регламентація відносить до сфери судової юрисдикції та повноважень суду про призначення піклувальників чи опікунів.

При цьому функції опіки та піклування залишаються за органами опіки та піклування, у тому числі щодо осіб, які обмежені у цивільній дієздатності або визнані недієздатними судом. Опіка та піклування правовий інститут, який регулює суспільні відносини, пов`язані з установленням опіки та піклування, здійсненням функцій опіки та піклування та зупиненням опіки та піклування.

Віднесення до компетенції суду встановлення опіки та піклування та призначення опікунів або піклувальників судовим рішенням ставить питання про механізм їх практичного вирішення при розгляді справ про обмеження цивільної дієздатності та визнання фізичної особи недієздатною. Перш за все, виходячи з вимог процесуального законодавства, питання про призначення опікуна або піклувальника входить до предмета судового розгляду як похідне від головних юридичних фактів, що становлять предмет доказування по цих справах. Повноваження суду в цьому відношенні пов`язані з розглядом питання про призначення опікуна або піклувальника на підставі тих пропозицій та висновків по справі, які зроблені органом опіки та піклування як органу спеціальної компетенції, на якого за законом покладені функції опіки та піклування. Виходячи з процесуальних функцій органів опіки та піклування та їх процесуального статусу в цивільному процесі, підстав та процесуальних форм їх участі (ст. 60 ЦПК України), їх подання про призначення конкретної особи опікуном або піклувальником може міститися в окремому документі або письмовому висновку, який робить представник органу опіки та піклування в судовому засіданні.

Подання органу опіки та піклування має оцінюватися судом з точки зору його обґрунтованості і не є обов`язковим для суду.

Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні стосунки між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Таким чином, виходячи з аналізу частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі №751/9572/19 (провадження № 61-3053св21).

Доводи апеляційної скарги про те, що відмова суду встановити опіку над визнаною недієздатною ОСОБА_2 і призначити ОСОБА_1 її опікуном фактично позбавляє останню можливості задоволення її звичайних потреб і становить загрозу для її здоров`я. Зокрема, не матиме можливості отримувати рецепти на ліки від лікаря-психіатра для ОСОБА_2 і, як наслідок, придбати для неї необхідні ліки. Відсутність інших членів родини, які б могли виконувати функції опікуна, повністю позбавляє її можливості реалізовувати її права і свободи, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки доказів на підтвердження неможливості матір`ю або бабусею виконувати опікунські обов`язки над недієздатною ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Крім того, колегією судів встановлено, що ні мати, ні інші близькі родичі кровного споріднення не відмовлялися від опіки та догляду над недієздатною ОСОБА_2 , а також мати, тобто ОСОБА_3 , знаходячись за кордоном не має будь яких перешкод повернутися до України та здійснювати опіку та догляд за недієздатною дочкою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що фізична особа може бути призначена опікуном лише за її згодою (ч.3 ст. 63 ЦК України), як правильно зазначив апелянт у скарзі. Проте сама по собі вказана обставина не може бути безумовною підставою для призначення опікуном особи, яка, на думку суду, не відповідає вимогам ст. 67 ЦК України.

Тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви в частині призначення опіконом ОСОБА_1 є правильним.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданих апеляційних скарг, виходячи з меж їх доводів, відсутні. Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що мати недієздатної ОСОБА_2 і його дружина ОСОБА_3 дала згоду на опіку та призначення його опікуном ОСОБА_2 , не береться до уваги, оскільки в даному випадку відсутні законні підстави для задоволення заяви призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 ..

Інші доводи щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного судового рішення в частині відмови у призначенні опікуном ОСОБА_1 над недієздатною ОСОБА_2 , є безпідставними, адже при постановленні рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції керувався відповідними нормами матеріального права, що регулюють питання призначення опікуна.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній залишенню без змін.

Рішення суду в частині визнання ОСОБА_2 недієздатною не оскаржувалось, а отже колегією суддів не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частина постанови проголошена 06 травня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 07 травня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова