Справа № 953/679/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2025 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Колесник С.А.
при секретарі судових засідань Смаль Ю.О.
представника позивача - адвоката Кравцова С.О.,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача адвоката Гаро Г.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання незаконним утримання на території Угорщини малолітніх дітей та забезпечення повернення малолітніх дітей на територію України,-
Позивач ОСОБА_1 26.01.2024 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив визнати незаконним утримання на території Угорщини малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та забезпечити повернення малолітніх дітей на територію України та судові витрати покласти на відповідача.
01.09.2012 Позивач та Відповідач уклали шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №551. Від шлюбу Позивач та Відповідач мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зазначив, що до початку війни, сім`я між позивачем та відповідачем була досить міцною, а діти відповідно були їх великою гордістю та радістю. ОСОБА_3 навчався в школі, відвідував гуртки, спілкувався з бабусею та дідусем, мав стійкі соціальні зв`язки. Так, Згідно Витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 07.10.2021 та до теперішнього часу не знятий з реєстрації; ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 07.10.2021 та до теперішнього часу з реєстрації не знятий. Характеристика вихованця секції карате від 02.11.2023 року підтверджує наявність стійких соціальних зв`язків Моспан М.Є. В Характеристиці, яка надана Головою ОСББ «КВАРТЕТ 6ІД» зазначається про наявність стійких соціальних зв`язків не лише у ОСОБА_5 , але й у його дітей. З виписок з амбулаторних карток та Карток профілактичних щеплень ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вбачається, що повністю медичні обстеження та щеплення дітям проводилися регулярно, що також підтверджує той факт, що м.Харків є їх постійним місцем проживання. З Характеристики, яка надана лідером ініціативної групи «Європейський квартал» вбачається наявність соціальних зв`язків ОСОБА_3 з іншими дітьми за місцем реєстрації та проживання. Характеристика та Психолого-педагогічна Характеристика Харківського приватного навчально-виховного комплексу ліцей «Професіонал» Харківської області, які видані стосовно ОСОБА_3 також підтверджує наявність прихильності хлопчика саме до того оточення, де він навчався.
На початок війни, ОСОБА_1 та його сім`я проживали в місці, де велися активні бойові дії. Задля своєї власної безпеки та безпеки своєї сім`ї ОСОБА_1 вирішив, що тимчасове проживання в Угорщині буде відповідати інтересам сім`ї.
У березні 2022 року ОСОБА_2 з дітьми виїхала до Угорщини, однак вона є громадянкою України та разом з дітьми зареєстрована на території України.
Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 22.08.2023 року шлюб між Позивачем та Відповідачем був розірваний. У рішенні суду не було визначено місце проживання дітей.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 , за місцем його проживання: АДРЕСА_2 . Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 22.08.2023 провадження у справі було відкрито, справа була призначена до розгляду. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 09.11.2023 року, залишеною без змін Постановою Харківського апеляційного суду від 24.01.2024 року клопотання представника відповідача адвоката Гаро Г.О. про залишення позовної заяви позивача про визначення місця проживання дитини без розгляду задоволено.

На теперішній час в іноземному суді (угорському) розглядається позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей з матір`ю, стягнення аліментів та здійснення права батьківської опіки.

Згідно довідки за результатами психологічного обстеження дитини - ОСОБА_3 , у теперішньому його місці проживанні він себе не відчуває комфортно через наявність мовного бар`єру. Аналіз вищезазначений доказів дають можливість побачити відмінності у психоемоційному стані ОСОБА_3 під час проживання в Україні та у його теперішньому стані.

У зв`язку з викладеним, Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою судді від 31.01.2024 позовну заяву залишено без руху, надано Позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

05.02.2024 на виконання вказаної ухвали Позивачем подано клопотання про усунення недоліків.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова від 08.02.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі, почато підготовче провадження.

02.04.2024 через систему «Електронний суд» до суду надійшов Відзив на позовну заяву представника Відповідача ОСОБА_2 адвоката Гаро Г.О. (а.с.142-168 т.1) та 10.04.2024 уточнений Відзив на позовну заяву (а.с.32-55 т.2), у яких представник вважала, що справа непідсудна судам України з огляду на положення Закону України «Про міжнародне приватне право» та Гаазької конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей 1996 року, Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (Гаазька конвенція 1980 року) та преюдиції встановленого Харківським апеляційним судом факту, що Угорщина є звичайним місцем проживання дітей сторін. Так, переміщення дітей з України в Угорщину та подальше проживання дітей в цій країні відбулось за згодою обох батьків і активного сприяння цьому самого Позивача у відповідності до норм чинного законодавства та обумовлено забезпеченням якнайкращих інтересів дітей - збереженням їхнього життя та здоров`я і порятунок від війни, яка триває на території України (що підпадає під положення ст. 6 Гаазької конвенції 1996 року). На момент відкриття провадження у даній справі Київським районним судом м. Харкова, діти сторін та Відповідачка вже 2 роки постійно проживають поза межами України, а саме - в Угорщині, тобто звичайним місцем проживання дітей є саме Угорщина. При цьому, виїзд дітей із Відповідачем відбувся ще 05 березня 2022 року, у відповідності норм закону, за сприяння самого Позивача. Протягом майже двох років позов подано 26.01.2024 року, в той час як діти перебувають в Угорщині з березня 2022 року) батько дітей, який достеменно знав про зміну місця проживання дітей та сам цьому сприяв, не заявляв вимог про повернення дітей, тобто протягом передбаченого положеннями закону і конвенцій 1-річного терміну він не заявив вимог про повернення дітей. Протягом усього цього часу Позивач визнавав та підтримував проживання обох дітей на безпечній території разом із Відповідачкою, не раз приїздив до них в гості в Угорщину (навіть після розлучення сторін), сторони спільно обирали в Угорщині для старшого сина школу і надалі яслі для молодшого сина, в липні 2023 року Позивач їздив зі старшим сином у відпустку в Хорватію, а у жовтні 2023 року знову приїздив до Угорщини у відпустку, тож мав і має можливість приїзду до Угорщини, де отримав для себе також статус тимчасового захисту для довгострокового проживання у цій країні. Внаслідок цього, відповідно до пункту «Ь» частини першої статті 7 Гаазької конвенції 1996 року Україна втратила свою юрисдикцію у спорах щодо малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , і юрисдикцію набули органи нової держави звичайного (постійного) місця проживання дітей - Угорщини.

Діти сторін прижились в Угорщині, оскільки проживають там вже понад 2 роки, мають офіційний дозвіл на проживання на території Угорщини як особи зі статусом тимчасового захисту (притулку), перебувають на офіційному консульському обліку Посольства України в Угорщині, діти адаптовані до середовища у цій країні, соціалізовані, тривалий час відвідують в Угорщині місцеві навчальні заклади та різноманітні гуртки й позашкільні заходи, забезпечені належним медичним доглядом у разі потреби, мають усталене коло друзів та спілкування за місцем свого проживання, мають прив`язаність один до одного та своєї матері і бабусі, які також мешкають з ними в Угорщині. Повернення дітей до України не відповідає найкращим інтересам дітей, поставить дітей під загрозу заподіяння їм фізичної та психічної шкоди.

Обидві сторони визнають і заявляють, що дітей з України до Угорщини було переміщено з метою врятувати їх життя і здоров`я (як фізичне, так і психологічне) від війни. Наразі війна в Україні ще триває, значна кількість міст часто обстрілюються ракетами, а також майже щоночі країну атакують шахедами, що призводить до руйнувань цілих будинків і численних жертв, зокрема й смерті багатьох дітей. Тож Відповідачці незрозуміло, чим керується Позивач, який наразі, коли війна все ще триває, заявляє вимогу про повернення дітей до України, чим свідомо ставить їх життя і здоров`я під загрозу.

Відповідачка зазначає, що припинення шлюбних відносин між нею і Позивачем не може і не повинно бути використано ним на шкоду інтересам власних дітей, яких вони обоє так прагнули врятувати від жахів війни. Батько постійно має можливість спілкуватись з дітьми та брати участь у їх вихованні як особисто (адже він вже не раз виїжджав за межі України, незважаючи на воєнний стан), так і через відео і телефонний зв`язок, тобто контакт з дітьми йому забезпечений.

Початок даної судової справи щодо повернення дітей не лише суперечить положенням вищезгаданих нормативно-правових актів, а ще й суперечить інтересам самих дітей. Повернути наразі малолітніх дітей в Україну з Угорщини, де вони в безпеці, адаптувались і проживають вже понад 2 роки, не чули вибухів та повітряних тривог - означатиме свідоме завдання дітям психологічної та ймовірно і фізичної шкоди.

Також вказала, що 26.01.2024 в судовому провадженні в Угорщині ОСОБА_1 через свого адвоката було подано зустрічний позов про визначення місця проживання старшого сина ОСОБА_8 з ним в Україні, а молодшого сина - з матір`ю в Угорщині або Україні. Тобто, у даному процесі ОСОБА_1 заявляє про нібито незаконність утримання дітей в Угорщині та вимагає їх повернення в Україну, а в суді в Угорщині у той самий час зазначає протилежне - що його цікавить лише старший син, а молодшого він хоче залишити проживати в Угорщині. Також ОСОБА_1 підтверджує, що у серпні 2022 року він провів місяць в Будапешті щоб допомогти ОСОБА_8 піти до місцевої школи, а також підтверджує, що він брав участь у влаштуванні ОСОБА_7 в ясла в Будапешті.

Зазначила, що орієнтовний розмір судових витрат які Відповідач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 200 000 грн.

02.04.2024 та 10.04.2024 від представника Відповідача ОСОБА_2 адвоката Гаро Г.О. до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з непідсудністю даної справи судам України (а.с.1-20 , 170-185 т.2).

30.04.2024 та 02.05.2024 до суду від представника Позивача ОСОБА_1 адвоката Кравцова С.О. надійшли заперечення на клопотання (а.с.21-31, 43-53 т.2), у яких представник просив відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті, посилаючись на практику Верховного Суду та вказуючи, що при вирішенні вказаного питання повинні братися до уваги тривалість, регулярність, умови і причини перебування на території України держави-члена і переїзду сім`ї в цю державу, громадянство дитини, місце і умови відвідування школи, мовні знання, а також сімейні та соціальні відносини дитини в цій державі та чи прижилася дитина у своєму новому середовищі. Крім того зазначив, що варто взяти до уваги ті обставини, що перебування дітей на території Угорщини в період з березня 2022 по червень 2023 відбувалося під час перебування сторін у шлюбних відносинах та у сім`ї не було планів зміни резиденції чи постійного місця проживання, а розглядалося виключно як можливість тимчасового перебування та безпечній території. Також Відповідачка в Угорщині зустріла іншого чоловіка, що спонукало її шукати шляхи задля можливості залишитися в Угорщині. Вказав, що строк тимчасового проживання Відповідачки та дітей в Угорщині до 04.03.2023.

23.05.2024 до суду надійшли Додаткові пояснення у справі представника Відповідача ОСОБА_2 адвоката Гаро Г.О. (а.с.106-117 т.2).

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.05.2024 відмовлено у задоволенні заяви представника Відповідача ОСОБА_2 адвоката Гаро Г.О. про закриття провадження у справі (а.с.138-139 т.3).

24.05.2024 представником Позивача через систему «Електронний суд» подано клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (а.с.122-123 т.3).

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.05.2024 клопотання представника Позивача адвоката Кравцова С.О. задоволено. Залучено до участі у справі - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с.136-137 т.3).

05.08.2024 до суду від представника Відповідача надійшло клопотання про долучення доказів по справі (а.с.183-194 т.3), які протокольною ухвалою суду від 06.08.2024 долучені до справи.

06.08.2024 до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення (з урахуванням раніше поданих відповідачкою клопотань про залучення доказів)(а.с.215-221 т.3), які протокольною ухвалою суду від 06.08.2024 долучені до справи.

06.08.2024 до суду від представника Позивача надійшла заява про виклик свідків (а.с.1-5 т.4).

06.08.2024 до суду від представника третьої особи Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей надійшли пояснення по справі, у якому вказується, що на теперішній час Відповідачка ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на території Угорщини, тому провести співбесіду, обстежити умови проживання матері та отримати необхідний пакет документів для складання висновку не вбачається можливим. Але вважають повернення дітей в Україну до закінчення воєнного стану та бойових дій недоцільним (а.с.10 т.4).

Ухвалою суду від 06.08.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.16-17 т.4).

27.08.2024 до суду через систему «Електронний суд» від представника Позивача надійшло клопотання про долучення доказів (а.с.37-38 т.4).

27.08.2024 до суду через систему «Електронний суд» від представника Відповідача Моспан М.А. надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку з непідсудністю даної справи судам України (повторна) та стягнення з Позивача на користь Відповідача понесених судових витрат (а.с.56-64 т.4), яка протокольною ухвалою від 29.04.2025 залишена без розгляду за заявою представника Відповідача.

28.08.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника Позивача надійшло клопотання про застосування процесуального примусу до Відповідачки та її представника у зв`язку зі зловживання їх процесуальних прав шляхом подання повторного клопотання про закриття провадження у справі всупереч виконання вимог ухвали Київського районного суду м.Харкова від 24.05.2024; залишити без розгляду клопотання про закриття провадження у справі; відмовити в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі (а.с.68-89 т.4).

Ухвалою суду від 30.08.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кравцова С.О. про виклик свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (а.с.95 т.4).

28.08.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника Позивача надійшло клопотання про виклик свідка (в.с.102-105 т.4).

08.10.2024 до суду через систему «Електронний суд» від представника Відповідача надійшли додаткові пояснення у справі (а.с.119-120 т.4).

09.10.2024 до суду через систему «Електронний суд» від представника Позивача надійшло клопотання про призначення проведення процедури врегулювання спору за участю судді та зупинення провадження у справі (а.с.138-139 т.4).

Ухвалою суду від 11.11.2024 відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравцова Сергія Олександровича про врегулювання спору за участі судді та зупинення провадження у справі (а.с.161 т.4).

Ухвалою суду від 11.11.2024 клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кравцова С.О. про виклик свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 задоволено частково в частині виклику та допиту свідка ОСОБА_14 . У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено (а.с.162 т.4).

11.11.2024 до суду через систему «Електронний суд» від представника Позивача надійшла мирова угода (а.с.163-169 т.4).

26.11.2024 до суду через систему «Електронний суд» від представника Позивача надійшло клопотання про зобов`язання Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надати висновок щодо доцільності визначення місця постійного проживання дитини за адресою АДРЕСА_1 та провести обстеження житлових умов щодо наявності стійких соціальних зв`язків дітей за місцем їх постійного проживання (а.с.190-193 т.4).

26.11.2024 до суду через систему «Електронний суд» від представника Відповідача надійшли заперечення на клопотання про зобов`язання Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надати висновок (а.с.197-202 т.4).

Ухвалою суду від 20.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кравцова С.О. про зобов`язання Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надати висновок щодо доцільності визначення місця постійного проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 та провести обстеження житлових умов щодо наявності стійких соціальних зв`язків дітей за місцем їх постійного проживання (а.с.239-240 т.4).

18.02.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника Позивача надійшло клопотання про поновлення строку на надання доказів та долучення доказів (а.с.88-31 т.5).

12.03.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника Відповідача надійшли заперечення на клопотання сторони Позивача від 18.02.2025 (а.с.52-56 т.5).

04.04.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника Відповідача надійшла заява про відшкодування судових витрат, у якому просила: - здійснити розподіл судових витрат, а саме покласти на ОСОБА_1 (Позивача у справі) судові витрати, понесені ОСОБА_2 (Відповідачем у справі) у зв`язку з розглядом справи №953/679/24 у розмірі 248 917 грн. 00 коп.; - стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у зв`язку з розглядом справи №953/679/24 у розмірі 248 917 грн. 00 коп. (а.с.86-94 т.5).

28.04.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника Відповідача надійшла заява про відшкодування судових витрат (уточнена), у якому просила: - здійснити розподіл судових витрат, а саме покласти на ОСОБА_1 (Позивача у справі) судові витрати, понесені ОСОБА_2 (Відповідачем у справі) у зв`язку з розглядом справи №953/679/24 у розмірі 252 917 грн. 00 коп.; - стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у зв`язку з розглядом справи №953/679/24 у розмірі 252 917 грн. 00 коп. (а.с.117-121 т.5).

28.04.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника Позивача надійшло клопотання про відмову в задоволенні заяви про стягнення судових витрат, вважаючи їх не співмірними зі складністю справи та завищеними (а.с.127-138 т.5)

29.04.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника Відповідача надійшли додаткові пояснення на заперечення представника Позивача від 27.04.2025 на заяву представника Відповідачки про відшкодування судових витрат (а.с.166-168 т.5).

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві просили про їх задоволення.

Відповідач та її представник в судовому засіданні просили суд відмовити у позові, посилаючись на підстави, викладені у Відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.8 т.4).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Суд, вислухавши доводи сторін та їх представників, дослідивши надані документи і матеріали, допитавши свідка ОСОБА_14 , всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.

Судом достовірно встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 22.08.2023 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 01.09.2012 Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №551 (а.с.119-120 т.3).

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 09.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 подану в інтересах позивача представником адвокатом Нікіпеловою Катериною Євгенівною до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, служба у справах дітей Ужгородського міськвиконкому, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про визначення місця проживання дитини - залишено без розгляду.

Постановою Харківського апеляційного суду від 24.01.2024 ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 09.11.2023 залишено без змін (а.с.184-189 т.1).

З мотивувальної частини вказаної постанови вбачається, що станом на дату звернення ОСОБА_1 до Київського районного суду м.Харкова з цим позовом в провадженні іншого суду Центрального районного суду Буди (Budai Kozponti Keruleti Birosag), (Угорщина) перебуває справа щодо визначення місця проживання дітей з позивачкою. Позовну заяву ОСОБА_2 було прийнято до провадження суду та присвоєно номер справи - Р.30685/2023, що підтверджується копією листа Голови Центрального районного суду Буди (Угорщина) від 07 серпня 2023 року, у якому Голова суду підтверджує, що у провадженні №17.Р.30685/2023, порушеному за позовом ОСОБА_15 до ОСОБА_16 про визначення місця проживання дитини, призначено позачерговість у справі) перебувала справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, про що позивачу відомо. Викладене свідчить про те, що здійснення юрисдикції при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 належить до юрисдикції суду його звичайного місця проживання у в Угорщині.

Згідно Витягу з реєстру Харківської територіальної громади від 30.10.2023 №2023/008815766, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.15 т.1).

Згідно Витягу з реєстру Харківської територіальної громади від 01.11.2023 №2023/008903598, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14 т.1).

01.11.2023 директором НВК Ліцей «Професіонал» О.В.Бутко та класним керівником Н.Л.Цепочко видано Характеристику на ОСОБА_3 та 02.11.2023 керівником ГО «КАРАТЕ-КЛУБ-ВАГР» Р.Сагруновим видано Характеристику на вихованця секції карате ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який характеризується позитивно (а.с.16,28 т.1).

Крім того, 01.11.2023 директором НВК Ліцей «Професіонал» О.В.Бутко та класним керівником ОСОБА_17 видано психолого-педагогічну характеристику учня 1 класу ОСОБА_3 (а.с.29-30 т.1).

З довідки за результатами психологічного обстеження дитини ОСОБА_3 , виданої практичним психологом ОСОБА_18 (дата не зазначена), вбачається, що хлопчик багато пригадує своїх друзів з України, проявляється сум за друзями; на рівні комунікації з оточуючими (друзі, вчителі) прослідковується страх, що може говорити про те, що мовлене середовище не рідне для дитини. Йому іноді важко встановлювати контакт. Не зважаючи на те, що дитина достатньо комунікабельна і вже має нових друзів. Відношення до батьків однакове теплі, бачить емоційний зв`язок як з мамою так і з татом. На емоційному рівні багато злості на складену ситуацію у сім`ї (а.с.17-18 т.1).

В період з 05.08.2021 по 14.01.2022 ОСОБА_4 , 2021р.н., оглядався лікарями та отримував щеплення, що підтверджується Випискою з медичної карти амбулаторного хворого з 23.06.2021 по 31.10.2023 та картою профілактичних щеплень ТОВ «Добра сила» (а.с.21,22 т.1).

ОСОБА_3 , 2015 р.н., в період з 02.12.2015 по 29.01.2022 оглядався лікарями та отримував щеплення, що підтверджується Випискою з медичної карти амбулаторного хворого з 02.09.2015 по 31.10.2023 по 31.10.2023 та картою профілактичних щеплень ТОВ «Добра сила» (а.с.23-25,26 т.1).

У зв`язку зі збройною агресією РФ щодо України, з метою збереження життя і здоров`я дітей, 05 березня 2022 року Відповідачка ОСОБА_3 разом із двома малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виїхала до Угорщини, що підтверджується штампом в закордонному паспорті ОСОБА_3 (а.с.170 т.1).

Відповідачкою та дітьми було офіційно отримано посвідки про отримання притулку та тимчасове проживання в Угорщині (а.с.171-176 т.1).

З березня 2022 року Відповідачка з дітьми проживає в Угорщині, діти перебувають на тимчасовому консульському обліку Посольства України в Угорщині, що підтверджується Довідками, виданих Посольством України в Угорщині від 17.07.2023 (а.с.183 т.1).

Відповідачка ОСОБА_3 з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як особи зі статусом тимчасового захисту (притулку) мешкають у АДРЕСА_3 , що підтверджується офіційними посвідченнями, виданими Національним генеральним управлінням у справах іноземців (а.с.194-198 т.1).

Відповідачка ОСОБА_2 з 03 серпня 2022 року офіційно працевлаштована на посаді керівника групи тестування програмного забезпечення у ЕРАМ в Будапешті, Угорщина, що підтверджується листом про підтвердження трудового стажу від 30 червня 2023 року (а.с.240 т.1).

З листа Будапештської Британської Міжнародної Академії (ВВІА) (м. Будапешт, Угорщина), вбачається, що ОСОБА_3 відвідував навчальний заклад з серпня 2022 року (а.с.192 т.1).

Згідно довідки Гірськолижної школи в Пашареті від 28.02.2024 ОСОБА_19 взяв участь у груповому курсі в гірськолижній школі Пашареті у зимовому сезоні 2022/2023 року (а.с.204 т.1).

З довідки про відвідування літнього табору та батьківську участь, виданої Українською асоціацією «Єдність» вбачається, що ОСОБА_3 відвідував літній табір у червні 2023 року в м. Будапешт, Угорщина (а.с.199 т.1).

Довідкою про асоціацію від 12.02.2024 року, виданою Дитячо-юнацьким футбольним клубом «Hegyvidek» (м. Будапешт, Угорщина) підтверджено, що ОСОБА_20 є футболістом ліцензованої вікової групи Gerrzo Kf. - Hegyvidek UFC. Його переведення підтримали обоє батьків. Його ставлення до тренування є зразковим. За короткий проміжок часу він наздогнав своїх однолітків, які були з нами довше. Він добре вихований, працьовитий гравець, і його тренер вважає, що в майбутньому він може стати відмінним гравцем на кількох позиціях. У нас немає мовних труднощів, ми використовуємо угорську мову на наших тренуваннях, і він чудово розуміє завдання. У віковій групі U-9 ми розраховуємо на нього на змаганнях Bozsik» (а.с.206 т.1).

З довідки керівника проекту Навчання без кордонів від 05.07.2023 вбачається, що ОСОБА_20 , 02.09.2015 дійсно навчався в освітньому просторі з квітня 2022 по червень 2022 року в 1 класі. Також з червня 2022 по серпень 2022 відвідував літній денний табір (а.с.208 т.1).

Згідно листа Міжнародної початкової школи REAL School (м. Будапешт, Угорщина) від 13 лютого 2024 року, ОСОБА_19 (місце народження: м. Харків, Україна, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 ) наразі є учнем Міжнародної початкової школи REAL School. Максим Моспан зарахований до 3 класу на 2023-24 навчальний рік» (а.с.209 т.1).

ОСОБА_3 з 19 по 30 червня 2023 року відвідував літній табір для українських дітей «Єдність» (а.с.211 т.1.) та заняття у освітньо-мистецькому центрі «ЕкоПростір» (а.с.238 т.1).

З довідки з дитячого закладу Ясла «Катика» в Уйбуді вбачається, що ОСОБА_21 відвідує ясла «Катика» в Уйбуді з 7 вересня 2023 року. Батько взяв на себе ініціативу щодо формальностей для вступу, які продовжила мати. Адаптації дитини сприяли мати та бабуся. Мати сплачує за харчування та догляд за дитиною. Підтримання щоденних контактів з яслами здійснюється маті`рю та бабусею. Адаптація ОСОБА_7 в яслах пройшла успішно, і він звик до навколишнього середовища. Він має добрі стосунки з іншими дітьми. Він прив`язаний до своїх вихователів. Мова спілкування в яслах - угорська, але він її зрозумів і знає правила, порядок денний, і соціалізований» (а.с.87 т.2).

Медичними довідками, картками вакцинацій та амбулаторними картками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджується обстеження, вакцинації та лікування дітей (а.с.214-237 т.1).

Допитаний в судовому свідок ОСОБА_14 , який є батьком Відповідача ОСОБА_2 , повідомив, що з березня 2022 року донька з малолітніми дітьми ОСОБА_22 та ОСОБА_23 проживає в Угорщині. З ними проживає його колишня дружина - мати Відповідача. Вказав, що у дітей з`явилися друзі, старший онук ходить в школу, молодший - відвідує дитячий садок. Дітям в Угорщині комфортно.

Згідно Висновку експерта №10384 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 25.07.2024, було проведено психологічне обстеження малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у присутності його матері ОСОБА_2 , психоемоційний та розумовий розвиток дитини відповідає її віковому періоду; психоемоційний стан малолітньої дитини ОСОБА_3 характеризується наявністю негативних емоційних переживань, пов`язаних з процесом розлучення його батьків; соціально-підтримуюче оточення для дитини ОСОБА_3 утворюють його мати та батько, а також молодший брат. Хлопчик виявляє надійну прив`язаність та сильний емоційний зв`язок до матері та молодшого брата. Також дитина виявляє надійну прив`язаність до батька та емоційний зв`язок з ним. Дитина ОСОБА_3 виявляє надійний тип прив`язаності, виражене значиме ставлення та міцний емоційний зв`язок до матері ОСОБА_2 . До батька, ОСОБА_1 , дитина виявляє також надійну прив`язаність та значимий емоційний зв`язок з ним. Виховна поведінка матері характеризується систематичністю піклування про дитину, позитивністю, послідовністю та стабільністю батьківського відношення, адекватністю, гнучкістю та прогностичністю батьківської виховної позиції, наявністю комплексу дій спрямованих на створення гармонійних умов для розвитку дитини та формування у дитини відчуття психологічного благополуччя. Виховна поведінка батька також характеризується регулярністю піклування про сина, позитивністю та послідовністю батьківського відношення, гнучкістю батьківської виховної позиції, турботою про благополуччя дитини. Переїзд із звичайного місця проживання в Угорщині до України, зміна умов проживання, виховання малолітньої дитини ОСОБА_3 , без спільного проживання з матір`ю та молодшим братом, обмеження контактів з матір`ю з урахуванням особливостей досліджуваної сімейної ситуації, особистісних, навчальних та соціальних інтересів дитини, наявності регулярних проявів збройної агресій рф на всій території України, спричинить суттєве погіршення умов особистісного та пізнавального розвитку дитини та буде здійснювати негативний вплив на психоемоційний стан, особистісний розвиток та психологічне благополуччя дитини, може спричинити дитині психічні (на моральному рівні) страждання (а.с.197-202 т.3).

Відповідно до ст. 161 СК України, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровся та інші обставини, що мають істотне значення. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, як це встановлено ч.3 ст 11 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.1 ст 18, ч.1 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ч.1 ст 3 Конвенції про права дитини 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ч.1 ст 9 Конвенції про права дитини 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Тобто наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонічний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до ст. 8 цієї Конвенції 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням від 11.07.2017 (заява № 2091/13) у справі «М.С. проти України» ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції 1950 року, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 (заява № 31111/04) «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Інший міжнародний документ, яким врегульовано порядок визначення місця проживання дітей, є Гаазька конвенції про батьківську відповідальність 1996 року, яка не містить визначення поняття «звичайне місце проживання», а зазначено, що воно має встановлюватися на основі всіх обставин, які мають місце в кожній конкретній справі. Звичайне місце проживання може підтверджуватися таким: відвідуванням дошкільного навчального закладу - садка, школи, різноманітних гуртків; за результатами встановлення таких обставин: за дитиною здійснюється медичний догляд, у дитини є свої друзі, захоплення, дитина має сталі сімейні зв`язки та інші факти, які свідчать, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини, тощо. Тобто звичайне місце проживання дитини варто розуміти як таке місце, існування якого доводить певний ступінь прив`язаності дитини до соціального та сімейного її оточення.

З цією метою потрібно враховувати, зокрема, тривалість, регулярність, умови і причини перебування дитини і сім`ї в тій чи іншій державі, місце та умови відвідування освітніх закладів, знання мови, соціальні та сімейні відносини дитини у такій державі (постанови Верховного Суду від 01 листопада 2022 року у справі № 201/1577/21, провадження № 61-4217св22, від 31 січня 2024 року у справі № 336/5265/22, провадження № 61-12940св23).

В той же час, як свідчить практика іноземних судів щодо застосування Гаазької конвенції про батьківську відповідальність 1996 року, при визначенні звичайного місця проживання мають також враховуватися наступні обставини. По-перше, якщо існує очевидне свідчення намірів розпочати нове життя в іншій країні, тоді попереднє місце звичайного проживання, як правило, втрачається та з`являється нове. По-друге, якщо переїзд відбувається на необмежений час або потенційно може не обмежуватися в часі, попереднє місце звичайного проживання після переїзду може також бути втрачено, а нове - знайдено достатньо швидко. Однак, якщо час переїзду обмежений, навіть якщо він триває достатньо великий проміжок часу, в ряді юрисдикцій ухвалювалося рішення про збереження місця звичайного проживання протягом цього часу. Оцінка інших ситуацій має тенденцію слідувати одному із зазначених підходів: «намірів батьків», заснованому на спільному намірі батьків відносно характеру переїзду; «інтересів дитини», де підкреслюється фактична реальність життя дитини (освіта, соціальна взаємодія, сімейні відносини тощо), змішаному. При визначенні того, який підхід має застосовуватися, береться до уваги вік дитини (пункт 13.85 PracticalHandbook onthe Operationof the1996 Hague ChildProtection Convention).

Як встановлено в судовому засіданні, діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , разом з матір`ю ОСОБА_2 вже тривалий час проживають в Угорщині у зв`язку із повномасштабним вторгненням РФ та запровадженням військового стану та мають тісні соціальні зв`язки, що підтверджується тим, що в Угорщині діти відвідують школу, дитячий садок та відповідні гуртки.

Наведені обставини дають підстави для висновку, що діти разом з матір`ю на даний час на законних підставах проживають тимчасово в Угорщині, а їх перебування у цій державі зумовлене отриманням тимчасового захисту у зв`язку із повномасштабним вторгненням РФ на територію України.

Крім того, суд бере до уваги, що діти знаходяться у віці, коли потребують тісного емоційного контакту з матір`ю, що є запорукою їх гармонійного розвитку.

Відповідно до Принципу 6, затвердженого Декларацією прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Суд враховує безперечні батьківські права та законні інтереси Позивача ОСОБА_1 відносно малолітніх дітей, його прагнення реалізації батьківських обов`язків з виховання дітей.

Так, з наданої представником Відповідача копії рішення вбачається, що в провадженні Центрального районного суду Буди (BudaiKozpontiKeruletiBirosag), (Угорщина) перебуває справа 17.Р.ХI.30.685/2023/37 за позовом позивачки ОСОБА_24 до відповідача ОСОБА_25 про встановлення порядку участі у вихованні та утриманні дітей. Суд, в порядку забезпечення позову визначив місцем проживання дітей сторін, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , 23.06.2021 місце проживання матері позивачки. Суд зобов`язав відповідача виплачувати позивачці щомісячні аліменти у розмірі 105000 угорських форинтів на кожну дитину, авансом, шляхом банківського переказу, до 5 числа кожного місяця, починаючи з 1 січня 2024 року, на загальну суму 210 000 форинтів щомісяця. Вирішено питання контактів між батьком-відповідачем та його дітьми (а.с.249-259 т.1).

Отже, батько дітей ОСОБА_1 не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, турботі відносно дітей та участі у вихованні дітей.

Доводи Позивача щодо обмеження його права у спілкуванні з дітьми та створення Відповідачем перепон у його спілкуванні з ними, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог.

Суд враховує, що зважаючи на введення воєнного стану в Україні, при вирішенні спорів, що стосуються прав та інтересів дітей, першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки дітей та їх права на життя. Суд наголошує, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також припинення або скасування запровадженого на території України воєнного стану, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Також суд виходить з того, що відповідні права батька не мають превалювати над правами і законними інтересами дітей, та примусова зміна способу і укладу життя, їх місця проживання може призвести до негативних наслідків для них.

Так, існують реальні ризики того, що повернення дітей з їх уже звичного середовища в Угорщині, де вони не проживають більше двох років, буде для них стресовою ситуацією, негативно вплине на них у психологічному плані та не сприятиме забезпеченню якнайкращих їх інтересів, крім того, з врахуванням тих обставин, що військові дії на території України тривають.

Таким чином, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним утримання на території Угорщини малолітніх дітей та забезпечення їх повернення на територію України.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд виходить з конкретних обставини даної справи, при цьому враховує інтереси дітей, їх вік, соціальні зв`язки, психологічний стан, а також дотримання балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). Відтак суд вважає, що надав відповідь на усі поставлені сторонами питання та навів оцінку усім основним доводам, якими вони обґрунтовували заявлені вимоги.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що представник Відповідача у відзиві на позовну заяву зазначала, що орієнтовний розмір судових витрат, які Відповідач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 200 000 грн.

28.04.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника Відповідача надійшла заява про відшкодування судових витрат (уточнена), у якій представник просила: - здійснити розподіл судових витрат, а саме покласти на ОСОБА_1 (Позивача у справі) судові витрати, понесені ОСОБА_2 (Відповідачем у справі) у зв`язку з розглядом справи №953/679/24 у розмірі 252 917 грн. 00 коп.; - стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у зв`язку з розглядом справи №953/679/24 у розмірі 252 917,00 грн. (а.с.117-121 т.5).

Отже, вимога щодо розподілу судових витрат на правову допомогу була заявлена до винесення рішення по суті.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Гаро Ганною Олександрівною та ОСОБА_2 01.08.2023 було укладено Договір про надання правничої допомоги № 13 від 01.08.2023 року ( а.с.96-97 т.5).

На підставі зазначеного договору адвокатом Гаро Г.О. видано ордер на надання правової допомоги ОСОБА_2 ( а.с. 95 т.5).

Згідно п.2. 1. Порядок обрахунку вартості послуг Адвоката та розрахунку за них Клієнта встановлюється додатковою угодою між сторонами.

29.03.2024 між адвокатом Гаро Г.О. та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №3 до Договору про надання правничої допомоги №13/2023 від 01.08.2023 року, відповідно до якого Сторони дійшли згоди, що вартість послуг щодо представництва інтересів Клієнта у справі про визнання незаконним утримання на території Угорщини і повернення малолітніх дітей на територію України (справа №953/679/24) визначається у наступних розмірах: аналіз позовної заяви та уточненої позовної заяви і підготовка та подання відзиву - 30 000 грн. 00 коп.; підготовка та подання клопотання про закриття провадження у справі - 10 000 грн. 00 коп.; участь адвоката у судових засіданнях у справі онлайн (в режимі відеоконференції) - 4000 грн. 00 коп. за одне судове засідання; підготовка простих процесуальних документів як-то клопотань про відкладення справи/застосування процедури примирення/про виклик свідків/про витребування доказів/про долучення доказів - 2000 грн. 00 коп. за один документ; підготовка складних чи значних за обсягом процесуальних документів як-то заперечень, додаткових пояснень тощо - 10 000 грн. 00 коп. за один документ; підготовка та подання (направлення) адвокатського запиту з метою збирання доказів - 2000 грн. 00 коп. за один адвокатський запит; підготовка тексту мирової угоди/ апеляційної скарги/касаційної скарги (або відзиву на апеляційну чи касаційну скаргу) - 30 000 грн. 00 коп. за один документ. Гонорар (вартість послуг) Адвоката сплачується Клієнтом згідно п.1, авансом в сумі, що становить 40 000 грн. 00 коп. Усі інші види правничої допомоги, не передбачені у п. 1 цієї Додаткової угоди №3, оплачуються Клієнтом окремо за письмовою домовленістю сторін. Судові збори, нотаріальні та поштові витрати, вартості проведення експертиз та інші обов`язкові платежі сплачуються Клієнтом окремо.

Відповідно до наданого представником Відповідача Акту №1 надання послуг до Договору про надання правничої допомоги №13/2023 від 01.08.2023, згідно з п.1.1. Договору про надання правничої допомоги №13/2023 від 01.08.2023 року та Додаткової угоди №3 до нього, Адвокат надав Клієнту наступну правничу допомогу: - аналіз позовної заяви та уточненої позовної заяви і підготовка та подання відзиву від 02.04.2024 року 30 000 грн. 00 коп.; - підготовка та подання заяви про закриття провадження у справі від 02.04.2024 року - 10 000 грн. 00 коп.; - підготовка та подання клопотання про відкладення розгляду справи від 08.04.2024 року - 2000 грн. 00 коп.; - підготовка та подання заяви про участь у судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи «ВКЗ» від 22.04.2024 року - 2000 грн. 00 коп.; - підготовка та подання заяви у справі від 22.05.2024 року - 2000 грн. 00 коп.; - підготовка та подання додаткових пояснень на заперечення на заяву від 30.04.2024 року (документ подано 22.05.2024 року) - 10 000 грн. 00 коп.; - підготовка та подання клопотання про відкладення розгляду справи від 01.07.2024 року- 2000 грн. 00 коп.; - підготовка (за результатами опитування) та подання актів опитування осіб від 09.07.2024 року та 17.07.2024 року (загалом 3 документи) - 9000 грн. 00 коп.; - підготовка та подання клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від 03.08.2024 року - 2000 грн. 00 коп.; - підготовка та подання заяви (повторно) про закриття провадження у справі від 27.08.2024 року -10 000 грн. 00 коп.; - підготовка та подання заперечення на клопотання про зобов`язання Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надати висновок (документ подано - 28.11.2024 року) - 10 000 грн. 00 коп.; - підготовка та подання клопотання про відкладення розгляду справи від 19.02.2025 року - 2000 грн. 00 коп.;- підготовка та подання заперечення на клопотання сторони Позивача від 18.02.2025 року (документ подано 12.03.2025 року) - 10 000 грн. 00 коп.;- підготовка та подання заяви про відшкодування судових витрат (документ буде подано 04.04.2025 року) - 2000 грн. 00 коп.;- участь Адвоката у судових засіданнях у справі онлайн (в режимі відеоконференції) - 4000 грн. 00 коп. за одне судове засідання. Загалом у справі №953/679/24 Адвокат брав участь у 15-ти судових засіданнях (18.03.2024, 06.05.2024, 24.05.2024, 06.08.2024, 09.10.2024, 16.10.2024, 11.11.2024, 29.11.2024, 18.12.2024, 20.01.2025, 04.02.2025, 21.03.2025, 04.04.2025), відтак загальна вартість - 60 000 грн. 00 коп. Клієнтом за надану Адвокатом правничу допомогу станом на день підписання даного Акта №1 було фактично сплачено Адвокату усю вартість вище перелічених послуг (правничої допомоги) у відповідності до вартості, визначеної у положеннях Додаткової угоди №3, а саме - 123 000 грн. 00 коп. і було сплачено Клієнтом авансом у день підписання Додаткової угоди №3, та 40 000 грн. 00 коп. і було сплачено Клієнтом у день підписання даного Акта №1. Станом на 02.04.2025 року за надану Адвокатом правничу допомогу згідно з Договором про надання правничої допомоги №13/2023 від 01.08.2023 року та Додаткової угоди №3 до нього, Клієнтом було загалом сплачено 163 000 гривень 00 копійок. Надані Адвокатом послуги (правнича допомога) повністю задовольняють вимоги Клієнта. Підписанням даного Акта №1 Клієнт підтверджує відсутність у неї будь-яких претензій майнового та/або немайнового характеру до Адвоката щодо наданих послуг (правової допомоги) (а.с.100 т.5).

Крім того, представником відповідача подано до суду Акт №2 наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги №13/2023 від 01.08.2023 за 25.04.2025, згідно якого участь Адвоката в судовому засіданні 29.04.2025 у справі онлайн (в режимі відеоконференції) 4000 грн. (а.с.123 т.5).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до Постанова Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Так, відповідно до положень ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, відповідно до яких Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено.

Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.

Крім того, Верховний Суд свого часу зазначав, що «… суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованою та є завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу … дійшовши висновку про неспівмірність розміру витрат на правничу, суди першої та апеляційної інстанцій не визначили розмір судових витрат на правничу допомогу, який має бути відшкодований» (пункти 81 та 82 постанови Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №160/6762/21).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При цьому, згідно частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи із положень ч.3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи позицію представника Позивача, характер виконаної адвокатом Гаро Г.О. роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначені представником ОСОБА_2 - адвоката Гаро Г.О. витрати на правничу допомогу в розмірі 167 000, 00 грн. є завищеними, а тому дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з Позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 20 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції.

Щодо витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, суд зазначає наступне.

Так, представник Відповідача вказує, що оскільки справа стосується питання повернення двох малолітніх дітей з Угорщини (де вони проживають (станом на дату подання цієї заяви) вже понад 3 роки, мають усталене коло спілкування, відвідують місцеві навчальні заклади, отримують необхідну медичну допомогу) до України, де триває війна, у зв`язку із чим, важливим було з`ясування того, чи відповідатиме таке повернення інтересам дітей. Тому з метою належного і всебічного розгляду справи, а також врахування найкращих інтересів дітей, у червні 2024 року ОСОБА_2 (в особі свого представника адвоката Гаро Г.О.) звернулась до ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» (НІСЕ) з заявою про проведення психологічної експертизи малолітнього ОСОБА_3 (експертизу ОСОБА_4 провести наразі немає можливості в силу дуже юного віку дитини), на підставі чого 14.06.2024 року було укладено договір про проведення психологічної експертизи. Згідно з положеннями пункту 2 вищевказаного договору, Відповідачкою було сплачено за надані послуги з проведення експертизи - 25 000 грн. 00 коп., що підтверджується відповідною квитанцією. За підсумками проведення психологічної експертизи експертом було надано висновок №10384 від 25.07.2024 року, який наявний у матеріалах справи.

З приписів ч. 1 ст. 133 ЦПК України вбачається, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

В ході розгляду даної цивільної справи сторона Відповідача замовила та оплатила послуги щодо проведення психологічної експертизи малолітнього ОСОБА_3 (висновок експерта №10384 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 25.07.2024),

Згідно Договору №062/06-24 про проведення психологічної експертизи від 14.06.2024, укладеного між адвокатом Гаро Г.О. та ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз», виконавець зобов`язується провести психологічну експертизу, а Замовник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, оплатити виконання зазначеної експертизи. Відповідно до п.2.1 вартість послуг, що передбачений даним Договором, складає 25 000 грн. без ПДВ (а.с.104 т.5).

Відповідно до платіжної інструкції від 14.06.2024 ОСОБА_2 сплатила за проведення психологічної експертизи ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» 25000,00 грн. (а.с.105 зв.бік т.5).

Ч.7 ст.139 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Так, з висновку експерта №10384 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 25.07.2024 вбачається, що психологічне обстеження ОСОБА_3 було проведено з використанням відео зв`язку застосунку Телеграм. При цьому з вказаного висновку не вбачається кількість часу, витраченого експертом на виконання робіт.

Враховуючи викладене вище, заперечення сторони Позивача, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на проведення судово-психологічної експертизи №10384 від 25.07.2024 в розмірі 25 000, 00 грн. є завищеними, а тому дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір до 5 000 грн.

Щодо витрат на проведення перекладу документів, суд зазначає наступне.

Представник Відповідача вказує, що у зв`язку з розглядом справи Відповідачкою також було понесено витрати в розмірі 60 217 грн. на переклад документів, які було подано до суду як додатки до процесуальних документів. На підтвердження вказаних витрат до заяви додаються копії інвойсів, замовлення перекладу документів та акту про надані послуги перекладу.

Представник Позивача заперечував проти стягнення витрат на переклад документів, посилаючись на те, що надані докази не містять інформацію щодо переліку тих документів, які були перекладені з угорської на українську мову. Крім того, вказав, що дані переклади доказів, які були залучені до матеріалів справи вже були перекладені і знайшли своє відображенні під час розгляду справи №953/6692/23.

Суд погоджується з доводами представника Позивача в цій частині, оскільки, дійсно, надані представником Відповідача: інвойс T3OB «LAW & LANGUAGE» № D-LAW-569 на суму 5 616 грн. 70 коп.; інвойс T3OB «LAW & LANGUAGE» № D-LAW-561 на суму 46 672 грн. 50 коп.; замовлення № 24P04928BUD-01-01# від ЗАТ «Національне бюро перекладів та засвідчення перекладів» на суму 6 162 грн. 85; акт про надані послуги ФОП ОСОБА_26 на суму 2 465 грн. 00 коп. не містять інформацію щодо переліку документів, які були перекладені з угорської на українську мову, а лише зазначена їх кількість.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у стягненні з Позивача на користь Відповідача витрат на проведення перекладу документів.

Керуючись ст. 19, 129 Конституції України, ст.ст. 150, 152, 162 СК України, Конвенцією про права дитини, Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, ст.ст. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, 223, 241, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 293, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання незаконним утримання на території Угорщини малолітніх дітей та забезпечення повернення малолітніх дітей на територію України залишити без задоволення.

Заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Гаро Ганни Олександрівни про відшкодування судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень та витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

У задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі протягом 30 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущенного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення склдаено та підписано 08.05.2025.

Суддя С.А. Колесник