ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/25345/24

Провадження № 22-ц/820/1052/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представників учасників справи,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2024 року, суддя Салоїд Н.М., у справі за поданням Головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цілімецької Олени Борисівни про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України,

встановив:

У вересні 2024 року головний державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цілімецька О.Б. звернулася в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України у зв`язку з її ухиленням від виконання рішення суду.

Подання мотивовано тим, що у провадженні державного виконавця перебуває зведене виконавче провадження №73534047, боржником за яким є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке сформовано з виконавчого провадження №72203118 щодо виконання виконавчого листа №686/4714/23, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 29.06.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15000 дол. США, що еквівалентно 548400 грн., 37863,72 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та 8206,15 грн. судових витрат, а також з виконавчого провадження №69395586 щодо виконання виконавчого листа №686/1970/21, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 18.11.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 299195,80 грн.

В процесі здійснення виконавчого провадження нею було вжито заходів з метою встановлення об`єму та вартості належного боржнику майна, однак інформація про перебування боржника у трудових відносинах з іншими суб`єктами, отримання ним пенсії відсутня. Не вдалося також отримати інформації щодо джерел та/або розміру доходів, нарахованих податковими агентами на користь боржників фізичних осіб.

За інформацією Управління Держпраці у Хмельницькій області за боржником майно не зареєстровано.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельні ділянки відомості про реєстрацію за боржником земельних ділянок також відсутні.

У відповіді Територіального сервісного центру МВС №6841 від 05.08.2022 року щодо зареєстрованих транспортних засобів зазначено, що за боржником в єдиній інформаційній системі МВС зареєстровано транспортний засіб MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак станом на 18.09.2024 року він перебуває в розшуку.

Відповідно до інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 неодноразово перетинала державний кордон України, документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 .

В процесі здійснення процедури примусового виконання було накладено арешт на грошові кошти боржника, які містяться у банківських установах, в результаті чого частково було погашено борг за рахунок арештованих грошових коштів в сумі 18900,16 грн.

Зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 .

Боржнику неодноразово надсилалися вимога з`явитися до державного виконавця, однак ОСОБА_1 на призначені дати та час не з`являлася, про причини неявки не повідомляла. При виїзді за адресою: АДРЕСА_1 , спілкуватися та надавати пояснення державному виконавцю щодо невиконання судового рішення боржник відмовилася, як і від отримання документів державного виконавця.

Станом на 18.09.2024 року заборгованість за виконавчими документами не сплачена.

Оскільки боржник обізнана про наявність виконавчих проваджень щодо стягнення з неї заборгованості, державний виконавець вважав за необхідне обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.09.2024 року подання задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянці України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , без вилучення паспортного документа, до виконання нею своїх зобов`язань щодо виконання виконавчого листа №686/4714/23, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 29.06.2023 року, а також щодо виконання виконавчого листа №686/1970/21, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 18.11.2021 року.

Задовольняючи подання суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання рішень суду, документована паспортом для виїзду за межі України серії НОМЕР_2 , регулярно та на тривалий термін перетинає державний кордон України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити.

В обґрунтування скарги вказала, що державним виконавцем належним чином не обґрунтовано обставин щодо ухилення нею від виконання виконавчих документів, переховування чи то приховування належного їй майна, невиконання законних вимог державного виконавця. Зауважила також, що сама по собі наявність невиконаного судового рішення не може бути підставою для обмеження її свободи пересування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 вказала, що ОСОБА_1 неодноразово, за зареєстрованим місцем проживання, надсилалися вимоги державного виконавця про необхідність з`явитися в орган ДВС, однак остання їх свідомо не отримувала. При виїзді державного виконавця за адресою місяця проживання боржника, остання ухилялася від отримання документів. Зазначила, що підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні, оскільки ОСОБА_1 свідомо не виконує судові рішення, однак регулярно перетинає державний кордон. Просила також стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 15000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що судове рішення є законним та обґрунтованим, боржник мав можливість влаштуватися на роботу та здійснювати щомісячне відрахування в рахунок часткового погашення боргу, однак цього як і інших дій, що свідчили б про намір виконати судове рішення, не вживала.

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цілімецька О.Б. зазначила, що боржнику було достовірно відомо про наявність щодо неї виконавчих проваджень, однак остання відмовилася від отримання поштової кореспонденції, грошових коштів на виконання судового рішення не сплатила, періодично перетинала державний кордон, однак до цього часу офіційно не працевлаштувалася, вимоги державного виконавця не виконала.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представники інших учасників справи в суді проти апеляційної скарги заперечили, підтримали оскаржуване судове рішення.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлено, що на виконанні Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження №73534047, боржником за яким є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з виконавчого провадження №72203118 по виконанню виконавчого листа №686/4714/23, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 29.06.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15000 дол. США, що еквівалентно 548400 грн., 37863,72 грн. нарахованих 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та 8206,15 грн. судових витрат, а також виконавче провадження №69395586 щодо виконання виконавчого листа №686/1970/21, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 18.11.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 299195,80 грн.

Згідно з інформацією Державної прикордонної служби України боржник ОСОБА_1 за період з 13.07.2022 року по 16.09.2024 року неодноразово перетинала державний кордон України, документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 .

За інформацією Територіального сервісного центру МВС №6841, за боржником в єдиній інформаційній системі МВС зареєстровано транспортний засіб MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак станом на час розгляду справи судом розшук автомобіля триває.

Як вбачається зі змісту відповіді відділу реєстрації місця проживання управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , однак за вказаною поштовою адресою боржник поштову кореспонденцію не отримував.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з частиною 1 статі 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанови про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини 9 статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечить положенню частини 1 статті 28 Закону №1404-VIII, згідно з якою копія постанови про відкриття виконавчого провадження направляється рекомендованим поштовим відправленням, та боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 28.01.2021 року у справі №643/8028/15 (провадження №61-10442св20), від 18.03.2021 року у справі №520/10954/15-ц (провадження №61-7198св20).

Відповідно до пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язання за рішенням.

Ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо), і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», (далі - Закон №3857-XII), громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів (пункт 5 частини 1 статті 6 Закону №3857-XII).

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 28.10.2020 року у справі №331/8536/17.

Як вбачається з матеріалів справи боржник ОСОБА_1 обізнана щодо наявності боргу у зведеному виконавчому провадженні, яке перебуває на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Боржник за адресою зареєстрованого місця проживання, що у АДРЕСА_1 , а також при виїзді за відповідною адресою державного виконавця, відмовилася отримувати копії виконавчих документів та вимог державного виконавця, що вказує на свідоме ухилення останньою від виконання судових рішень.

Таким чином, встановивши обставини, які вказують на свідоме ухилення ОСОБА_1 від виконання судових рішень, зокрема, відмова за місцем своєї реєстрації отримувати документи в межах зведеного виконавчого провадження, невиконання та ігнорування нею законних вимог державного виконавця в процесі здійснення виконавчого провадження, суд першої інстанції правомірно задовольнив подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів ухилення від виконання судового рішення колегія суддів до уваги не приймає, оскільки встановлені судом обставини справи, необґрунтоване ігнорування боржником вимог державного виконавця такі доводи спростовує, у зв`язку з чим підстав для скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просила стягнути 15000 грн. витрат, понесених її довірителем на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, надавши відповідні письмові докази.

Так, відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 11.04.2025 року, додатку до нього та акту приймання-передачі наданих послуг, підписаних між АО «Юридична компанія «Керницька та партнери» та ОСОБА_2 , сторонами погоджено, що клієнту надано правничу допомогу в суді апеляційної інстанції вартістю 15000 грн., яка повинна бути сплачена протягом 30 днів з дати ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом апеляційної інстанції установлено, що розмір витрат позивача на правничу допомогу підтверджено належними та допустимими доказами, в той же час як апелянт, будучи ознайомленим із поданою заявою про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, в судовому засіданні, не подав заперечення щодо розміру витрат та відповідного клопотання про його зменшення.

За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суду відсутні правові підстави для зменшення належно підтвердженого розміру таких витрат з власної ініціативи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 року у справі №676/5537/19).

Враховуючи, що представником ОСОБА_1 адвокатом Свіжим О.В. було отримано заяву про стягнення правничої допомоги із відповідними доказами про її понесення, яка також була досліджена в судовому засіданні апеляційного суду, однак не було заявлено клопотання про зменшення розміру допомоги, тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 15000 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 15000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 травня 2025 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова