справа № 619/585/24
провадження № 2-др/619/13/25
05 травня 2025 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибока Є.А.
за участю:секретаря судового засіданняЛоманової І.А.
Справа № 619/585/24
Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:
відповідач: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна;
відповідач: ОСОБА_2 ;
відповідач: ОСОБА_3 ;
третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович,
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву про ухвалення додаткового рішення.
Стислий виклад позиції сторін.
21 квітня 2025 року рішенням Дергачівського районного суду Харківської області у задоволенні позову відмовлено.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
28 квітня 2025 року ОСОБА_1 надала клопотання, у якому просила відмовити у задоволенні заяви про понесені витрати у повному обсязі.
У судове засідання учасники справи, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи не з`явилися, що відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21 квітня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Галини Іванівни, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович про визнання вчинення нотаріальних дій протиправними, визнання договору дарування недійсним, відновлення становища, що існувало, визнання права власності на земельні ділянки за боржником, звернення стягнення на майно боржника відмовлено в повному обсязі.

Мотиви суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення по справі.

Згідно з ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 2 ст. 246 ЦПК).

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ч. 3 ст. 246 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

ОСОБА_1 надала клопотання, в якому просила відмовити у задоволенні заяви про понесені витрати у повному обсязі. Вважає подану заяву безпідставною. Вказала, що ОСОБА_6 як і його клієнт ОСОБА_2 не були присутні при розгляді справи у суд протягом останніх двох засідань у цій справі, хоча вони були повідомлені належним чином про дату та час слухання справи в суді. Жодного клопотання від ОСОБА_6 та ОСОБА_2 до судових дебатів у справі судом оголошено не було, так само як і нею не отримано. Сам ОСОБА_6 у своїй заяві посилається на вимоги ст. ч. 8 ст. 141 ЦПК України про те, що докази про понесені витрати подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду по справі за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Зазначену заяву зроблено не було. Також ОСОБА_6 не надіслав їй доказів на підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат у цій справі, оскільки рахунки ОСОБА_2 з 10.02.2022 арештовано, актів наданих послуг не надано, договір укладено з АБ «Гринишин та партнери», у розрахунку до суду не зазначено, який саме адвокат з АБ «Гринишин та партнери» та у якій справі надавав Потоцькому С.О. послуги з правничої допомоги, інших належних та допустимих доказів їй надіслано не було, що у цьому випадку вони є недопустимими, як встановлено у постанові ВП ВС від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначає, що для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правничої допомоги (договір доручення) документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордеру, касові чеки, посвідчення про відрядження, акти наданих послуг- виконаних робіт. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Таким чином, ОСОБА_6 не подав у встановлений строк відповідну заяву про відшкодування понесених витрат та доказів на підтвердження таких витрат та про прийняття виконання іншою стороною договору. Акту виконаних робіт/наданих послуг, погоджених клієнтом та доказів про оплату під час арешту коштів ОСОБА_2 .

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Матеріали справи свідчать, що у відзиві на позовну заяву представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Гринишиним Є.В. було зазначено про орієнтовний (попередній) розрахунок судових витрат, які поніс та планує понести відповідач ОСОБА_2 , у зв`язку з розглядом цієї справи, який орієнтовно складав 100 000,00 грн. Також вказав, що ним додатково буде подано детальний розпис судових витрат.

Сама ж заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, а саме витрат на правову допомогу, із відповідними доказами на підтвердження цих обставин, була сформована в системі 24.04.2025 та подана 25.04.2025 через систему «Електронний суд», тобто у встановлений п`ятиденний строк після ухвалення рішення у справі по суті, а отже з дотриманням вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

У поданій заяві про ухвалення додаткового рішення представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Гринишин Є.В. просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, у сумі 52 000,00 грн.

Так, згідно наявного в матеріалах справи договору про надання правової допомоги № від 11.11.2020 між адвокатом Адвокатським бюро «Євгенія Гринишина» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги. Пунктом 2.10 Договору передбачено отримувати оплату за виконану роботу (надані послуги) в розмірі, на умовах та в строки, передбачені даним Договором.

Відповідно до наявної в матеріалах справи Додаткової угоди № 1 до Договору № про надання правової допомоги, укладеної між Адвокатським бюро «Євгенія Гринишина» та ОСОБА_2 , сторони погодили вартість послуг з професійної правової допомоги.

З огляду на розрахунок наданих послуг від 21.04.2025 по цивільній справі № 619/585/24, надані послуги за період з 29 лютого 2024 року по 21 квітня 2025 року у наступному розмірі. Ознайомлення з матеріалами справи - 0,5 розміру мінімальної заробітної плати, що складало на дату надання послуги - 3 600,00 гривень; складання процесуальних документів: складання відзиву на позовну заяву (12 аркушів) - 1 розмір мінімальної заробітної плати, що складало -7 100,00 грн; участь у судових засіданнях в суді першої інстанції - 3 розміри мінімальної заробітної плати за участь у справі та 0,5 розміру мінімальної заробітної плати за кожен судодень. 3 мінімальні заробітні плати складало - 21 300,00 грн: судодні: 06 травня 2024 року - 4 000,00 грн; 17 липня 2024 року - 4 000,00 грн; 24 вересня 2024 року - 4 000,00 грн; 28 жовтня 2024 року - 4 000,00 грн; 04 грудня 2024 року - 4 000,00 грн. Всього станом та 21 квітня 2025 року надано послугу зв`язку з розглядом цивільної справи на загальну суму 52 000,00 грн.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Судом ураховуються ті обставини, що представник відповідача адвокат Гринишин Є.В. у період з 18.01.2024 по 21.04.2025 дійсно знайомився з матеріалами цивільної справи, складав та надавав через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, проте на шести аркушах, а не як зазначено у розрахунку наданих послуг на 12 аркушах, особисто був присутній в чотирьох судових засіданнях, а саме: 06.05.2024; 17.07.2024; 24.09.2024; 28.10.2024 та в одному судовому засіданні 04.12.2024 в режимі відеоконференції.

Разом з тим, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).

Отже, наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правову допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи, викладені обставини, складність справи, те, що у задоволенні позову відмовлено, виходячи з обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, підтверджених належними та допустимими доказами, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи, проаналізувавши клопотання позивача, суд дійшов висновку, що визначений відповідачем розмір витрат на професійну правову допомогу під час розгляду справи у сумі 52 000,00 грн є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими та необхідними в контексті обставин цієї справи та вважає, що справедливим і співмірним буде стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 5 000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Підстав для стягнення з позивача ще 47 000,00 грн суд не вбачає.

При цьому, суд звертає увагу на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Частиною першою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст.259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 270, 351, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Гринишина Є.В. про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі № 619/585/24 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Галини Іванівни, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання вчинення нотаріальних дій протиправними, визнання договору дарування недійсним, відновлення становища, що існувало, визнання права власності на земельні ділянки за боржником, звернення стягнення на майно боржника.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) грн.

В іншій частині заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи.

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

відповідач: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, місцезнаходження: м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 4-а;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ;

третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович, місцезнаходження: м. Харків, м-н Конституції, 21/2 оф. 3-А,

Повне судове рішення складено 09 травня 2025 року.

Суддя Є. А. Болибок