Справа №345/1476/25
Провадження № 2/345/850/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.05.2025 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючої судді Кардаш О.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом. Позов мотивує тим, що з відповідачем по справі перебувала в шлюбі від якого народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 донька ОСОБА_3 досягнула повноліття і навчається на 2 курсі Фахового коледжу культури і мистецтв (м.Калуш), спеціальність «Образотворче мистецтво, декоративне мистецтво, реставрація» освітньо-професійної програми «Образотворче мистецтво» на денній формі навчання на бюджетній основі. Позивач зазначає, що у зв`язку із навчанням доньки, враховуючи значний індекс інфляції, ріст цін і вартість художніх матеріалів та інструментів, донька потребує матеріальної допомоги батька, оскільки вона навчається на денній формі навчання й не має можливості працевлаштуватися. В зв`язку з досягненням донькою повноліття та вступом в навчальний заклад збільшилися потреби на її утримання. При цьому, позивач самостійно забезпечити дитину всім необхідним змоги не має. Відповідач є працездатним, так як працює на посаді диспечера в Калуському РЕМ ПАТ «Прикарпаттяобленерго» та має можливість матеріально утримувати доньку, яка продовжує навчання. Окрім того, з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 . А тому, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення навчання, а саме до 30 червня 2027, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 01.04.2025 відкрито спрощене позовне провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позов, згідно якого позов визнає частково. Зокрема вказав, що відповідач ніколи не ухилявся надавати допомогу своїм дітям. Призначені судом аліменти в розмірі 1/3 частини сплачував вчасно та в повному обсязі. На даний час з нього і надалі продовжують стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Відповідач на даний час є працюючим, однак має значні матеріальні витрати по лікуванню, оскільки є особою з інвалідністю. Також у нього на утриманні знаходиться його мати ОСОБА_5 , яка є пенсіонером і її доходів не вистачає на її утримання. Зазначає, що обов`язок утримувати дитину є рівним обов`язком як батька так матері, тому розмір аліментів 1/3 частини від всіх його доходів щомісячно є необгрунтованим, та не підтверджується належними письмовими доказами. Відповідач погоджується платити аліменти в розмірі 1/10 частини від його доходів щомісячно, що буде становити 4100,00 грн. Тому просить суд задоволити позов частково на вищевказану суму.

Позивачка ОСОБА_1 своїм правом подання відповіді на відзив відповідно до норм ст.166 ЦПК України скористалася. Так, 21.04.2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у відповідності до якої зазначає, що відповідач є інвалідом ІІІ групи інвалідності, яка є робочою. З приводу утримання його матері, яка є пенсіонером зазначає, що окрім сина мати має ще дочку, яка також зобов`язана допомагати матері. Справді, їхня повнолітня дочка отримує стипендію, а з січня 2025 року підвищену, однак це є результатом її матеріальної допомоги для створення належних умов в навчанню їхньої доньки. Звертає увагу суду на те, що відповідач взагалі не спілкується з дітьми, наводить наклепи на неї шляхом систематичного написання заяв до Служби у справах дітей Калуської міської ради щодо перевірки доцільності використання аліментів. Так, метою вказаних скарг було заставити написати відмову від стягнення аліментів. Також просить суд врахувати суттєву різницю між розмірами їхніх заробітніх плат. Наводить матеріальні затрати на дітей, а саме кошти на обіди в освітніх закладах та виділені кишенькові витрати дітям, кошти на розвиток дітей, які постійно зайняті корисними справами: відвідуванням різних гуртків, участь у змаганнях. Значні витати позивачка несе по придбанню одягу, взуття та продуктів харчування, оплата комунальних послуг. Відповідач у прохальній частині пропонує частково задовільнити позов, тому зважаючи на потребу у лікуванні відповідача, позивачка погоджується на його пропозиції та просить стягнувати аліменти з відповідача на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання. Окрім того, просить стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення ним повноліття. Видати окремі виконавчі листи на кожну дитину.

Представник відповідача адвокат Іванів О.Б. скористався право подання заперечення на відповідь (заперечення) на відзив, у відповідності до якого зазначає, що відповідач частково заперечував проти задоволення позову та просив визначити аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/10 частини всіх видів його заробітку щомісячно . В той час позивач у запереченні на відзив на позов просить суд постановити рішення про стягнення з відповідача частки його доходу на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 та видати окремі виконавчі листи на кожну дитину. Така процесуальна поведінка позивача призводить до невизначеності для відповідача у виборі способу захисту його інтересів щодо заявленого до нього позову. Позивач у запереченні фактично змінює підставу і предмет заявленого позову, однак ЦПК України передбачає інший процесуальний порядок і форму. Просить суд врахувати це, оскільки позивач недотримався процесуальний порядок подання заяви про зміну підстави і предмету позову, чим порушила вимоги ст. 183 ЦПК України. Тому просить суд вважати подану з порушенням позивачем зміну підстав та предмету позову в частині стягнення аліментів на неповнолітнього сина.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 являється батьком ОСОБА_6 (а.с. 3), яка проживає з позивачем, що вбачається з акту директора ТЗОВ УК «Теплодім» за №82 від 17.04.2025 (а.с. 40). На даний час ОСОБА_6 досягнула повноліття і навчається на 2 курсі Фахового коледжу культури і мистецтв (м.Калуш), спеціальність «Образотворче мистецтво, декоративне мистецтво, реставрація» освітньо-професійної програми «Образотворче мистецтво» на денній формі навчання, період навчання до 30 червня 2027 року, що підтверджується довідкою за №150 від 21.03.2025 року виданої Фаховим коледжем культури і мистецтв (м.Калуш) (а.с. 5).

У відповідності з вимогами ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання.

Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зміст ст. 200 Сімейного Кодексу вказує про те, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліменти витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що підставою для сплати аліментів на навчання є досягнення дитиною повноліття, факт продовження навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 досягнула повноліття і навчається на 2 курсі Фахового коледжу культури і мистецтв (м.Калуш), спеціальність «Образотворче мистецтво, декоративне мистецтво, реставрація» освітньо-професійної програми «Образотворче мистецтво» на денній формі навчання, період навчання до 30 червня 2027 року, що призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи.

Отже, повнолітня ОСОБА_6 об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, оскільки сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину сторін можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків.

У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №346/103/17 суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.

Відповідач у відзиві на позов вказує, що він на даний час працює, являється інвалідом 3 групи та отримує щомісячну пенсію в розмірі 2980 грн., а середній розмір його заробітної плати становить 38 747,41 грн., з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , окрім того проживає разом з матір`ю похилого віку за якою змушений здійснювати частковий та повний догляд та просить призначити аліменти у розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення донькою 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання.

Суд критично оцінює твердження відповідача про те, що він здійснює догляд за матір`ю, оскільки будь-яких доказів на підтвердження даного факту ним не надано. В той же час судом встановлено, що мати ОСОБА_7 є пенсіонером та отримують пенсію (а.с.25,26).

При визначенні розміру аліментів, суд також враховує стан здоров`я відповідача, а також те, що він є інвалідом ІІІ групи інвалідності, є особою працездатного віку, відомості про його місце праці та доходи, позовні вимоги визнав частково, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну допомогу доньці, оскільки остання продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливостей надавати таку допомогу, відповідачем не надано.

При цьому, суд враховує наявність у відповідача ще однієї неповнолітньої дитини, на яку він сплачує аліменти та погодження позивачем стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку.

Зважаючи на вище встановлені судом обставини, те що двоє батьків зобов`язані утримувати своїх дітей, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання повнолітньої дитини сторін, яка продовжує навчатись, слід визначити у розмірі 1/10 частини із всіх видів його заробітку щомісячно, до закінчення дитиною навчання, але не пізніше як досягнення 23-х річного віку.

Стягнення аліментів у такому розмірі, на переконання суду, поряд з аналогічним обов`язком матері брати рівнозначну фінансову участь в утриманні доньки, буде більш достатнім для забезпечення належного матеріального становища повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Позивач ОСОБА_1 у запереченні на відзив до позову про стягнення аліментів заявила клопотання про стягнення з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2010 р.н., аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку до досягнення ним повноліття. При цьому, представник відповідача адвокат Іванів О.Б. у наданому письмовому запереченні на відповідь на відзив заперечував, щодо прийняття даних уточнень, оскільки вони мають подаватись у письмовому вигляді та на відповідній стадії судового процесу.

В постанові Верховного Суду від01.11.2021р.у справі № 405/3360/17 зазначено, що за змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. Зокрема, такий правовий висновок надано Верховним Судом у рішенні від 13.03.2018 року в справі №916/1764/17.

Суд звертає увагу позивача, що заява про зміну предмета та підстави позову має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, викладені у ст. 175 ЦПК України.

Згідно з п.4 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них. Згідно з п.5 ч.3ст. 175 ЦПК України в позовній заяві зазначаються обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З дотримання вказаних положень ст. 175 ЦПК України позивач має навести такі вимоги (предмет) або підстави позову в його обґрунтування, що виявлятиме зміну у конструкціях відповідних визначень без їх одночасного застосування.

Суд зазначає, що уточнення позовної заяви в частині стягнення з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2010 р.н., аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку до досягнення ним повноліття, фактично означає зміну предмету позову, а тому має бути належно оформлено.

При цьому позивачка заявила вказане клопотання в письмовому запереченні на відзив до позову без дотримання встановленої законом письмової форми, то суд, будучи позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, дійшов висновку, що у задоволенні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід відмовити.

У відповідності ст. 141 ЦПК судові витрати покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.180-184, 199-200 Сімейного кодексу України, ст.ст. 259, 263-265, 274, 279, 430 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , диспетчером АТ «Прикарпаттяобленерго» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти в розмірі 1/10 частини всіх видів його доходів, щомісячно на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розпочати з 09.04.2025 року на час її навчання до 30 червня 2027 року , але не більше як до досягнення нею 23-річного віку.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ :