Справа № 465/5936/23 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С. М.
Провадження № 22-ц/811/2252/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Чиж Л.М.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1

Добушовського О.В., відповідача ОСОБА_2 , його

представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Львівської міської ради, юридичного департаменту Львівської міської ради, треті особи: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, комунальна установа «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду», про усунення перешкод у користуванні житлом,

встановив:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила усунути їй перешкоди в користуванні житлом квартирою АДРЕСА_1 , шляхом відновлення становища, що існувало до порушення, а саме: визнати незаконним та скасувати наказ директора юридичного департаменту Львівської міської ради від 25.10.2022 року №201-Ж-Ф та видане на його підставі свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, видане юридичним департаментом Львівської міської ради 25.10.2022 року; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , що проведена на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, виданого юридичним департаментом Львівської міської ради 25.10.2022 року, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 65686634 від 06.12.2022 року, 14:34:12, Стрихар М.І., управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060.

Позовні вимоги позивач обгрунтовувала тим, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_1 , яка перебуває в державній власності, однак, з державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 08.11.2022 року державним реєстратором зареєстровано право приватної власності ОСОБА_2 на кімнату б/н в квартирі АДРЕСА_1 , де серед документів, поданих для державної реєстрації, вказано свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, видане 25.10.2022 року юридичним департаментом Львівської міської ради.

Також встановлено, що наказом юридичного департаменту Львівської міської ради №201-Ж-Ф від 25.10.2022 року «Про передачу кімнати у квартирі у власність громадян» було передано у приватну власність ОСОБА_2 кімнату площею 12,0 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 , загальну площу квартири зазначено 23,6 кв.м.

Натомість, згідно відомостей технічного паспорту, квартира має такі характеристики: приміщення 1 житлова кімната, площею 12,0 кв.м., приміщення 2 житлова кімната, площею 15,7 кв.м., приміщення І-коридор 10,4 кв.м., приміщення ІІ-ванна 3,5 кв.м., приміщення ІІІ-кухня 10,3 кв.м., приміщення ІV-балкон 1,1 кв.м., приміщення V?вбиральня 1,4 кв.м., приміщення коридору, ванни, кухні, балкону, вбиральні у спільному користуванні з кімнатою 155-2.

Відтак, для позивача є незрозумілим формулювання: «загальна площа кімнати у квартирі 23,6 кв.м.», яке вжите у наказі №201-Ж-Ф від 25.10.2022 року, тому цей наказ містить протиріччя щодо площі квартири, що передавалась відповідачу у приватну власність, окрім того, нею не надавалась згода на таку приватизацію.

Оскільки даний наказ став підставою для видачі юридичним департаментом Львівської міської ради свідоцтва про право власності, то позивач вважає таке свідоцтво незаконним.

Також позивач зазначала, що в порушення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в державному реєстрі відсутній розділ, відкритий на об`єкт нерухомого майна, як квартира АДРЕСА_1 , в той час, як була проведена державна реєстрація права на неіснуючий об`єкт, а саме: на кімнату у квартирі АДРЕСА_3 .

Вважає, що її право на користування житлом буде відновлено шляхом усунення перешкод, які на даний час існують і пов`язані з неможливістю користування приміщеннями квартири, які входять у площу 23,6 кв.м., що були зареєстровані на праві власності за відповідачем.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 червня 2024 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 , шляхом відновлення становища, що існувало до порушення, а саме: визнано незаконним та скасовано наказ директора юридичного департаменту Львівської міської ради від 25.10.2022 року №201-Ж-Ф «Про передачу кімнати у квартирі у власність громадян»; визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, видане юридичним департаментом Львівської міської ради 25.10.2022 року; скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , що проведена на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, видане юридичним департаментом Львівської міської ради 25.10.2022 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 65686634 від 06.12.2022 року, 14:34:12, ОСОБА_4 , управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Львівської обл., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач зазначає, що до розгляду прийнято позовну заяву позивачки, яка не оплачена в повному обсязі судовим збором, окрім того, позивачка оспорює рішення органу місцевого самоврядування, а тому спір повинен був розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Щодо розгляду даного спору по суті, то відповідач наголошує на тому, що його право на спірну кімнату підтверджується низкою судових рішень, які передували даному цивільному спору.

Так, зокрема, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28.02.2013 року, що набрало законної сили, було встановлено порядок користування квартирою та залишено у його користуванні кімнату, площею 12 кв.м., а в користуванні ОСОБА_5 кімнату, площею 15,7 кв.м., решту приміщень залишено у їхньому спільному користуванні.

Іншим судовим рішенням, яке набрало законної сили, а саме: рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.06.2016 року зобов`язано Франківську районну адміністрацію укласти з ним окремий договір житлового найму на кімнату, площею 12 кв.м., допоміжні приміщення залишити у спільному користуванні.

Додає, що на підставі вказаного рішення суду, розпорядженням Франківської районної адміністрації №589 від 11.10.2019 року з ним було укладено договір житлового найму на кімнату, площею 12 кв.м. (дане розпорядження є чинним), а рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22.12.2021 року підтверджено його право на приватизацію кімнати в квартирі.

Наголошує, що, власне, на виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 22.12.2021 року було прийнято оспорюваний наказ директора юридичного департаменту Львівської міської ради від 25.10.2022 року №201-Ж-Ф.

Зазначає, що вказаними вище судовими рішеннями було підтверджено правомірність реалізації ним права на приватизацію окремої кімнати в квартирі.

Безпідставним вважає твердження про те, що даний наказ містить внутрішнє протиріччя, зокрема, щодо площі кімнати, яка передавалась йому у приватну власність.

При цьому, звертає увагу, що площа 23,6 кв.м., включає в себе кімнату, площею 12 кв.м., яка йому була виділена в одноосібне користування, і відповідну їй частку приміщень, які знаходились у спільному користуванні, площею 11,6 кв.м., позаяк, позивачці відійшла більша площа спільних приміщень 15,1 кв.м., пропорційно до площі виділеної їй кімнати 15,7 кв.м., що в загальному становить 30,8 кв.м.

Додає, що позивачкою не було надано жодного доказу на підтвердження того, що існують перешкоди у користуванні житлом, позаяк, вона сама відмовляється приватизовувати належні їй на праві користування приміщення, площа яких є більшою, у порівнянні з ним.

29.04.2025 року, після оголошеної в судовому засіданні апеляційного суду перерви, інші учасники справи, окрім присутніх, не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто у їхній відсутності, за участі сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 08.05.2025 року о 12:45.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 02.02.2001 року ОСОБА_6 (на даний час ОСОБА_1 ) видано ордер №002199 на право зайняття житлового приміщення, яке складається з двох кімнат, житловою площею 27,7 кв.м., загальною площею 54,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , на сім`ю у складі трьох осіб: ОСОБА_6 основний квартиронаймач, ОСОБА_2 чоловік та ОСОБА_7 батько (а.с.10). Підставою видачі ордеру вказано розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №89 від 01.02.2001 року (а.с.11).

У 2002 році батько позивачки ОСОБА_7 помер.

Після смерті батька позивачки, у не приватизованій квартирі були зареєстровані позивачка ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 .

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2008 року шлюб між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2013 року у справі №2-375/11, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 березня 2014 року, задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , встановлено між ними наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: кімнату, площею 12,0 кв.м., що на поверховому плані позначена цифрою «5», залишено у користуванні ОСОБА_2 ; кімнату, площею 15,7 кв.м., що на поверховому плані позначена цифрою «4», залишено у користуванні ОСОБА_1 ; коридор, що на поверховому плані позначений цифрою «1», кухню, що на поверховому плані позначена цифрою «3», лоджію, що на поверховому плані позначена цифрою «7»; санвузол, що на поверховому плані позначений цифрами «2, 6», залишено у спільному користуванні.

Вказані обставини встановлені у справі №465/6428/15-ц, в якій рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 червня 2016 року позов ОСОБА_2 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_1 задоволено; змінено договір житлового найму квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язано Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради укласти з ОСОБА_2 окремий договір житлового найму, а саме: на кімнату площею 12,0 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 , допоміжні приміщення залишено у спільному користуванні.

Постановою Верховного Суду від 06 березня 2019 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 червня 2016 року залишено в силі.

На виконання вказаного судового рішення, яке набрало законної сили, розпорядженням Франківської районної адміністрації №589 від 11.10.2019 року внесено зміни до розпорядження №378 від 27.06.2019 року та укладено з ОСОБА_2 договір житлового найму на кімнату, площею 12,0 кв.м., у квартирі АДРЕСА_4 , кухня, коридор, лоджія та комунальні вигоди у спільному користуванні, за адресою: АДРЕСА_5 .

15.10.2019 року ОСОБА_2 звернувся до Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» щодо приватизації кімнати у квартирі.

У відповідь на звернення, своїм листом від 30.10.2019 року Комунальна установа «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» повідомила ОСОБА_2 , що для приватизації зазначеного приміщення йому необхідно присвоїти окрему поштову адресу (звернутись до районної адміністрації), окрім того, необхідно долучити: копію технічного паспорту, експлікацію, копію поверхового плану на квартиру; в технічному паспорті зазначити з ким спільні вигоди та площу житлового приміщення, для проведення розрахунку площ спільного користування; довідку з Ощадбанку про житлові чеки за попереднім місцем реєстрації АДРЕСА_6 .

Листом від 13.12.2019 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради повідомила ОСОБА_2 , що питання можливості присвоєння окремого номера житловій кімнаті у квартирі АДРЕСА_1 розглянуто на засіданні міжвідомчої комісії та прийнято висновок: «Враховуючи, що житлова кімната, площею 12,0 кв.м., входить у склад квартири АДРЕСА_1 і відповідно до вимог ДБН В.3.2.-2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» не може бути окремою квартирою, немає можливості у присвоєнні житловій кімнаті, площею 12,0 кв.м., окремого квартирного номера».

24.12.2019 року Комунальна установа «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» залишила без розгляду заяву ОСОБА_2 про приватизацію кімнати, у зв`язку з ненаданням розпорядження Франківської районної адміністрації про присвоєння окремого квартирного номера приміщенню, площею 12,0 кв.м.

Вказані обставини встановлені у справі №465/29/20, в якій рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2021 року, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 30 травня 2022 року, позов ОСОБА_2 до Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду», юридичного департаменту Львівської міської ради, треті особи: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_1 , про визнання незаконною відмови та зобов`язання здійснити приватизацію задоволено частково; визнано незаконними дії Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» щодо неможливості розгляду питання приватизації без надання розпорядження Франківської районної адміністрації про присвоєння окремого квартирного номера приміщенню, площею 12 кв.м., у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа №1257), виготовленим Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 29.08.2022 року за замовленням ОСОБА_2 на приміщення окремої житлової кімнати 155-1, площею 12,0 кв.м., зазначено, що: приміщення І-коридор 10,4 кв.м., приміщення ІІ-ванна 3,5 кв.м., приміщення ІІІ-кухня 10,3 кв.м., приміщення ІV-балкон 1,1 кв.м., приміщення V?вбиральня 1,4 кв.м., приміщення коридору, ванни, кухні, балкону, вбиральні у спільному користуванні з житловою кімнатою 155-2, площею 15,7 кв.м. (а.с.20-22).

Наказом юридичного департаменту Львівської міської ради №201-Ж-Ф від 25.10.2022 року «Про передачу кімнати у квартирі у власність громадян» (а.с.17), передано у приватну власність ОСОБА_2 кімнату, площею 12,0 кв.м., у квартирі АДРЕСА_1 . Загальна площа кімнати у квартирі 23,6 кв.м., відновна вартість квартири 4 грн. 25 коп. згідно з технічним паспортом. Комунальній установі «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» оформити та видати свідоцтво про право власності відповідно до даного наказу (а.с.17).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.06.2023 року встановлено, що 08.11.2022 року державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Стрихар М.І. здійснено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 (розмір частки 1/1) на кімнату у квартирі АДРЕСА_7 , на підставі: свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, видане 25.10.2022 року, видавник: юридичний департамент Львівської міської ради; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 65686634 від 06.12.2022 року (а.с.13-14).

В Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.06.2023 року відсутні відомості щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.15).

Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі статтею 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Згідно з частиною третій статті 9 ЖК України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Порядок, процедура, умови приватизації, права та обов`язки сторін приватизації квартири чітко урегульовані Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396.

Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському або оперативному управлінні яких перебуває державний житловий фонд.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно з ч.4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Водночас, згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму.

Згідно з пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за №109/17404, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява це згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.09.2022 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до органу приватизації із заявою про передачу у приватну власність кімнати у квартирі АДРЕСА_1 , якою він користувався на підставі окремого договору найму житлового приміщення.

Правомірність такого звернення доводиться наведеними вище судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Відтак, колегія суддів доходить висновку, що відповідач ОСОБА_2 скористався наданим йому правом на приватизацію житла (приміщення кімнати у квартирі), маючи на це законні підстави, а оспорюваний наказ юридичного департаменту Львівської міської ради про передачу у власність відповідача житлового приміщення у квартирі був виданий відповідно до вимог закону та на виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2021 року.

Безпідставними є доводи позивача про наявність протирічь у наказі щодо розміру загальної площі приватизованої відповідачем кімнати 23,6 кв.м., оскільки така була визначена на підставі технічного паспорту на квартиру та з урахуванням належної відповідачу частки у приміщеннях спільного користування (11,6 кв.м.), яка визначена пропорційно до площі виділеної йому в одноосібне користування приміщення житлової кімнати, площею 12,0 кв.м. (12,0 кв.м. + 11,6 кв.м. = 23,6 кв.м.).

Таким чином, твердження позивачки про те, що відповідачем були неправомірно приватизовані приміщення, які перебувають у спільному користуванні, є безпідставними, оскільки позивачка має право на більшу частку у приміщеннях спільного користування 15,1 кв.м., яка визначена пропорційно до виділеної їй в одноосібне користування приміщення житлової кімнати, площею 15,7 кв.м., що в загальному становить 30,8 кв.м.

Отже, позивач не надала суду доказів порушення відповідачем пропорційності площі займаних ними спільних приміщень, що, в свою чергу, виключає порушення її житлових прав. Позивач не позбавлена права звернутись із заявою до органів приватизації про передачу їй у власність житлового приміщення кімнати, площею 15,7 кв.м., з урахуванням належної їй частки у спільних приміщеннях квартири.

Також, позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження існування для неї перешкод у користуванні спільними приміщеннями квартири.

Висновки суду першої інстанції про незаконність проведеної відповідачем приватизації кімнати у квартирі без згоди позивачки, є помилковими, оскільки судом не враховано, що згода на приватизацію надається всіма повнолітніми членами сім`ї наймача, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), однак, позивач з відповідачем не є членами сім`ї, оскільки шлюб між ними розірвано і з відповідачем було укладено окремий договір найму житлової кімнати, площею 12,0 кв.м., у квартирі АДРЕСА_1 .

Таким чином, підстав для висновку про порушення прав позивачки немає, тому заявлені нею позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції не врахував наведених вище норм матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не дав належної правової оцінки доказам, на які сторони покликались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не врахувавши встановлених судовими рішеннями, які набрали законної сили, обставин в інших справах у спорах між цими сторонами, чим допустив порушення норм процесуального права, що призвело до помилкових висновків суду по суті вирішення даного спору, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Водночас, колегія суддів вказує на помилковість доводів апеляційної скарги про підсудність даної справи судам адміністративної юрисдикції.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України та з урахуванням наслідків розгляду справи апеляційним судом, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3864 грн. 96 коп. підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 червня 2024 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Львівської міської ради, юридичного департаменту Львівської міської ради, треті особи: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, комунальна установа «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду», про усунення перешкод у користуванні житлом, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3864 гривень 96 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 08 травня 2025 року

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич