Дата документу 07.05.2025 Справа № 333/2361/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/2361/23
Провадження №22-ц/807/552/25
Головуючий в 1-й інстанції Михайлова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.
секретарОстащенко О.В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мельникової Яни Вікторівни на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 04 грудня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , Запорізька міська рада, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що його матері, ОСОБА_5 , належало домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 125,3 кв.м., у тому числі житловою площею 80,0 кв.м. з відповідними господарсько-побутовими будівлями та спорудами, наземними і підземними комунікаціями. ОСОБА_5 тяжко хворіла, в тому числі, на онкологічне захворювання, була лежачою, потребувала постійного стороннього догляду, погано впізнавала людей, навіть рідних, мала проблеми з зором (вказане підтверджується медичною картою матері). З метою отримати постійний догляд та з огляду на неможливість родичів здійснювати догляд за нею, вона познайомились із родиною ОСОБА_6 , які запропонували укласти договір довічного утримання. Нотаріусом було складено проект договору довічного утримання для ознайомлення сторін, ОСОБА_5 читала його, радилась з родичами. Однак, будучи прикутою до ліжка через хворобу, вона не могла особисто з`явитись до нотаріальної контори задля підписання договору, тому вона видала довіреність ОСОБА_3 , яку 05.04.2021 р. посвідчила приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха Ольга Василівна. Проте не дивлячись на волю ОСОБА_5 укласти договір довічного утримання, ОСОБА_3 , яка діяла від імені матері позивача, 06.04.2021 р, уклала договір купівлі-продажу часток житлового будинку, відповідно до якого Продавець ( ОСОБА_5 ) продав та передав у власність Покупця (Відповідача) належні Продавцю 72/100 частки житлового будинку літ. А, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 125,3 кв.м., у тому числі житловою площею 80,0 кв.м. з відповідними господарсько-побутовими будівлями та спорудами, наземними і підземними комунікаціями. Отже, позивач вважає, що оспорюваний договір був укладений поза волею ОСОБА_5 , тому просив суд визнати вказаний договір недійсним.

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 28 листопада 2024 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мельникової Яни Вікторівни подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показам відповідачки ОСОБА_3 , яка вказала, що ОСОБА_5 просила її про продаж будинку за довіреністю, при цьому довіреність, була отримала безпосередньо від ОСОБА_5 в офісі приватного нотаріуса. Втім за текстом довіреності зазначено, що остання складена за місцем проживання довірителя. Вказані покази відповідачки суперечать тексту складеної довіреності за якою відповідачка здійснила продаж будинку співвідповідачу ОСОБА_2 та ставлять під сумнів волю ОСОБА_5 щодо надання будь-яких повноважень розпорядження своїм майном. Судом не враховано покази інших допитаних в суді першої інстанції свідків, які підтверджують доводи позову. За текстом оскаржуваного рішення не надано належної оцінки тому факту, що після продажу свого будинку ОСОБА_5 продовжила в ньому проживати разом із своїм чоловіком. Це доводить те, що ОСОБА_5 вважала, що уклала договір саме довічного утримання і відповідач разом із дружиною будуть виконувати його.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 квітня 2021 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. посвідчено договір купівлі-продажу часток житлового будинку реєстровий номер 519, згідно якого ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_5 продала ОСОБА_2 72/100 частки житлового будинку літ.А, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 125,3 кв.м, у тому числі житловою площею 80,0 кв.м, з відповідними господарсько-побутовими будівлями та спорудами, наземними і підземними комунікаціями. За домовленістю сторін продаж відбувся за 420 000 грн.

Вказані документи були витребувані ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2023 року у приватного нотаріуса Нарохи О.В.

До договору долучені документи на підтвердження права власності на будинок літ.А, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 125,3 кв.м, у тому числі житловою площею 80,0 кв.м, з відповідними господарсько-побутовими будівлями та спорудами, наземними і підземними комунікаціями ОСОБА_5 .

Згідно висновку до звіту про оцінку Майна № 317 від 05.04.2021 року, ринкова вартість житлового будинку літ.А, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , складає 863944 грн.

Відповідно до заяви ОСОБА_7 , від 06.04.2021року, вона надала згоду на придбання її чоловіком ОСОБА_2 72/100 частки житлового будинку літ.А, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, у наданих документах міститься заява ОСОБА_4 від 06.04.2021 який надав згоду своїй дружині ОСОБА_5 на продаж вказаної в договорі частини житлового будинку, набутого ними за час шлюбу. У зв`язку з вадами зору ОСОБА_4 , за його дорученням у присутності нотаріуса текст заяви підписано ОСОБА_8 .

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян наявний актовий запис про шлюб укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , дата державної реєстрації шлюбу 19 листопада 1954 року.

Відповідно до довіреності від 05.04.2021 року ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_3 , бути її представником, щодо питань пов`язаних з продажем житлового будинку літ.А, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 19 жовтня 2021 року.

Судом першої інстанції також були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він сусід позивача ОСОБА_1 , його батьків знає добре, в будинку був дуже давно, знає ,що син допомагав батькам.

Свідок ОСОБА_11 , повідомила, що ОСОБА_5 , знає з 1970 року, бо вона була сестрою її чоловіка. ОСОБА_12 їй першій запропонувала доглядати за нею та чоловіком ОСОБА_13 на що вона відмовилась. Тоді вони вирішили продати будинок та купити квартиру, або продати дві кімнати зробити окремий вхід та ремонт, а на іншу частину планували зробити договір довічного утримання, бо на сина не розраховували. В березні 2021 року була на Дні Народження у ОСОБА_12 , там були і її «досмотрщіки», які зробили домашню угоду з помираючою людиною. Потім стало відомо, що ОСОБА_2 купив 3/4 будинку. Зараз вона з ОСОБА_4 не спілкується, бо всі знали , що то була частина ОСОБА_14 . Зараз за ним доглядає ОСОБА_2 , бо йому 95 років він не чує і майже не бачить.

Свідок ОСОБА_15 , повідомив, що ОСОБА_5 , його тітка, вважає, що ОСОБА_16 провернув аферу з купівлею будинку. В останнє приїздив до тітки на початку квітня 2021 року, вона була в поганому стані нікого не впізнавала, не розмовляла, лежала на ліжку та була не в собі. Приїздили разом з сестрою, бо дізналися, що відповідачі хочуть відібрати будинок. Знає, що тітка ОСОБА_12 раніше пропонувала його матері доглядати за нею та її чоловіком, бо їх син ОСОБА_17 дуже пив, на що мати відмовилась.

Свідок ОСОБА_18 , зазначив, що є товаришем ОСОБА_2 , по роботі, знайомі більше 10 років, бував у нього вдома. З квітня 2021 року знайомий з ОСОБА_5 та її чоловіком ОСОБА_4 , коли спілкувалися, вони скаржились, що син їм не допомагає, ОСОБА_19 були при пам`яті, та все адекватно сприймала. Після її смерті також навідувався до ОСОБА_6 , які опікувались ОСОБА_4 , який завжди був добре доглянутий, про що він казав йому особисто. На яких умовах та яку частину будинку купив ОСОБА_20 йому достеменно не відомо.

Свідок ОСОБА_21 , повідомила, що вона сусідка ОСОБА_22 . ОСОБА_19 скаржилася на сина, бо він не хотів про них піклуватися і часто ображав, вона не хотіла, щоб будинок йому дістався, а тому пропонувала родичам і їй доглядати за нею та чоловіком за будинок. Свідок також повідомила, що соціальний працівник до них не ходив, бо вони мали сина. Вона допомагала здійснювати комунальні платежі та купувала продукти, до того часу як не з`явився ОСОБА_20 , якому сусіди збиралися продати частину будинку. ОСОБА_16 та його дружина взяли на себе всі клопоти по догляду за ОСОБА_22 . Проте, що ОСОБА_19 , добре розуміла, що збирається продавати частину будинку свідчить і той факт, що вона особисто узгоджувала межу, це було за декілька днів до укладання договору купівлі продажу. ОСОБА_19 запросила її та особисто познайомила з родиною ОСОБА_6 , до останніх днів перебувала при свідомості орієнтувалася в подіях .

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів того, що договір купівлі-продажу будинку від 06.04.2021 року укладений поза волею ОСОБА_5 , відтак підстави для визнання оспорюваного договору недійсним відсутні. Додані позивачем до позову матеріали не містять належних і допустимих доказів для визнання його недійсним та відсутні підстави його нікчемності.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правочин є правомірним , якщо його недійсність прямо не встановлено законом, або якщо він не визнаний судом недійсним ( ст.204ЦК України.)

Виходячи зі змісту статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

При вирішенні позову про визнання недійсним договору враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20).

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За умовами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що в оспорюваному договорі купівлі продажу чітко зазначено, що житловий будинок, частка якого відчужується є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і договір укладався за заявою про згоду чоловіка продавця. Тобто під час укладання вказаного правочину участь приймали як ОСОБА_5 так і її чоловік ОСОБА_4 .

Окрім того, твердження позивача щодо волевиявлення ОСОБА_5 на укладення договору довічного утримання замість договору купівлі продажу будинку не підтверджуються жодним доказом та спростовуються довіреністю ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 від 05.04.2021 року, реєстровий № 511, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Нарохою О.В., показами її чоловіка ОСОБА_1 та свідків.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, врахувавши наведені вище норми матеріального права та обставини справи, належним чином дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зі змісту оспорюваного договору вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що оспорюваний договір був укладений поза волею ОСОБА_5 . З огляду на наведене, відсутні правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 .

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 адвоката Мельникової Яни Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2024 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 8 травня 2025 року.

Судді: С. В. Кухар

Е.А. Онищенко

Д.А. Трофимова