ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року

м. Харків

справа № 635/2776/14-ц

провадження № 22-ц/818/1212/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

стягувач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

боржниця - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2024 року в складі судді Березовської І.В.

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», стягувач: Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», боржниця: ОСОБА_1 , звернулося до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Заява мотивована тим, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2019 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку суму заборгованості за кредитним договором № 44.1/АЄ-024.07.2 від 19 липня 2007 року.

24 травня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги №15, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 44.1/АЄ-024.07.2.

Просило замінити вибулого стягувача Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у справі №635/2776/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 44.1/АЄ-024.07.2.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2024 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - задоволено, замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні за виконавчими листами, виданими на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2019 року по справі №635/2776/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором №44.1/АЄ-024.07.2 від 19 липня 2007 року та судового збору.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати, в задоволенні заяви відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, а клопотання про його поновлення не надано. Рішення про стягнення з неї заборгованості ухвалено 31 липня 2019 року, на даний час відкритих проваджень на підставі даного виконавчого листа немає.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, ухвалу суду змінити.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що право вимоги за кредитним договором № 44.1/АЄ-024.07.2 від 19 липня 2007 року щодо боржниці ОСОБА_1 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», що є підставою для заміни стягувача у виконавчому провадженні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2019 року у справі № 635/2776/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 44.1/АЄ-024.07.2 від 19 липня 2007 року в розмірі 66125,74 грн; в задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь суми заборгованості за платою за кредитом, в тому числі простроченої заборгованості та пені за несвоєчасне погашення плати по кредиту, 3%річних та суми інфляційних втрат від суми простроченої плати по кредиту в загальному розмірі 7971,69 грн відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» суму судового збору в загальному розмірі 740,98 грн; в задоволенні вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання недійсним кредитного договору відмовлено. Повний текст рішення складено 09 серпня 2019 року (а.с.217-225 том 2)

Рішення набрало законної сили 10 вересня 2019 року.

На виконання вказаного рішення суду 10 вересня 2019 року видано два виконавчих листа, які отримані Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк»24 вересня 2019 року (а.с.228 том 2).

Відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-04-05-000019-b від 26 квітня 2019 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» продав кредитний портфель, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 472 кредитними договорами, забезпеченими транспортними засобами, а став переможцем стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ціна продажу лоту 2 363 367,77 грн (а.с.25-26 том 3)

24 травня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладений договір №15 про відступлення прав вимоги, за умовами якого, зокрема, перебачено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому Кредитору належні Банку, а новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та поручителів зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами та договорами порук з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. За цим договором Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, вказаних у Додатку №1 до цього Договору та сплати штрафних санкцій у розмірах, передбачених Основними договорами. Розмір Прав вимоги, які переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів. Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 2363367,77 грн. Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор (а.с.21-23 том 3).

Відповідно до Додатку 1 до Договору відступлення прав вимоги №15 від 24 травня 2019 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуває право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №44.1/АЄ-024.07.2 від 19 липня 2007 року (а.с.18-20 том 3).

Матеріали справи містять копію платіжного доручення № 62 від 17 травня 2019 року про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рахунок АТ «Родовід Банк» 2 363 367,77 грн, призначення платежу: оплата лота згідно протоколу № UA-EA-2019-04-05-000019-b (а.с.32 том 3).

З даною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду засобами поштового зв`язку 25 лютого 2021 року (а.с.38 том 3).

У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин першої, другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва;

3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із зміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктивний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України, частиною першою якої встановлено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Тобто процесуальне правонаступництво передбачає перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК України, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватися скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документу, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Проте разом із тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.

Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21).

Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14 та від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зробив висновок, що відсутність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі, з огляду на положення пункту 2 договору відступлення права вимоги.

На необхідність перевірки доводів перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постановах від 29 вересня 2021 року у справі № 2-879/11, (провадження № 61-10005св21), від 03 листопада 2021 року у справі № 301/2368/14-ц (провадження № 61-11546св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором.

Такий правовий висновок підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19, провадження № 14-181цс20.

Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 143/1269/17 (провадження № 61-5383св22), від 06 вересня 2023 року у справі № 466/3066/13-ц (провадження № 61-785св23), від 26 січня 2022 року у справі № 637/590/16-ц (провадження № 61-15865св21).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання рішення суду у справі № 635/2776/14-ц 10 вересня 2019 року видано два виконавчих листа, які отримані стягувачем Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» 24 вересня 2019 року.

При цьому матеріали справи не свідчать про те, що виконавчі листи були пред`явлені до примусового виконання.

В свою чергу, докази у справі достовірно вказують на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло права кредитора за вказаним правочином в порядку відступлення права вимоги.

Судом не встановлено, що договори відступлення прав вимоги оспорюються або визнані у встановленому порядку недійсними, тобто діє презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України).

В силу частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, матеріали справи містять належні та достатні докази обставин здійснення повної оплати за договорами відступлення права вимоги.

Посилання ОСОБА_1 на те, що стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, а клопотання про його поновлення не надано, колегія суддів відхиляє, оскільки судове рішення про стягнення заборгованості ухвалено 31 липня 2019 року, повний текст рішення складено 09 серпня 2019 року, а 10 вересня 2019 року набрало законної сили, тому трирічний строк пред`явлення виконавчого листа мав сплинути 10 вересня 2021 року. В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» з заявою про заміну стягувача подав до суду засобами поштового зв`язку 25 лютого 2021 року, а судом отримано та зареєстровано 02 березня 2021 року. Отже, очевидно, що станом на момент подання заяви про заміну стягувача, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущені не були.

Крім того, 26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 102, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, визначені Законом України «Про виконавче провадження» строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Воєнний стан запроваджений в Україні 24 лютого 2022 року наразі не припинено та не скасовано.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у поданій до суду заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» просило замінити вибулого стягувача Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у справі № 635/2776/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 44.1/АЄ-024.07.2.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», з огляду на те, що вказана заява є обґрунтованою та відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України, у зв`язку з чим замінив стягувача Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні за виконавчими листами, виданими на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2019 року по справі №635/2776/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором №44.1/АЄ-024.07.2 від 19 липня 2007 року та судового збору.

При цьому, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у цій справі виконавчі листи так і не були пред`явлені до примусового виконання.

Між тим, поняття «заміна сторони виконавчого провадження» та «заміна стягувача у виконавчому листі» не є тотожними. Необхідною умовою для заміни сторони виконавчого провадження є перебування вказаного виконавчого документу на виконанні, а для заміни стягувача у виконавчому листі виконавчого документу, відповідно заява може бути подана до відкриття провадження виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа.

Отже, цивільний процесуальний закон передбачає можливість розгляду двох окремих, самостійних, процесуальних питання щодо: заміни сторони виконавчого провадження; заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 201/16014/13-ц (провадження № 61-9098сво20) вказано, що: «підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Таким чином, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.

Тобто, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197 цс 21) зазначено, що: «на стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України.

У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України».

Тобто, необхідною умовою для заміни сторони виконавчого провадження є перебування вказаного виконавчого документа на виконанні, а для заміни стягувача у виконавчому листі, відповідно заява може бути подана до відкриття провадження виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 724/188/16-ц (провадження № 61-8339св24).

Задовольняючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», суд першої інстанції, за умови відсутності відкритого виконавчого провадження помилково зазначив у резолютивній частині про заміну стягувача у виконавчому провадженні за виконавчими листами Харківського районного суду Харківської області у справі № 635/2776/14-ц, у той час як за відсутності відкритого виконавчого провадження заміні підлягає стягувач у виконавчому листі.

Колегія суддів також враховує, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia (суд знає закони), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на норму права, що є значно конкретизованим, аніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду відображається в судовому рішенні, зокрема, в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Тому обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) викладено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Виходячи з викладеного, колегія суддів зазначає, що заявником надано належні та допустимі докази, які підтверджують перехід прав та обов`язків від первісного кредитора до нового кредитора, що є підставою для його заміни як стягувача у виконавчих листах Харківського районного суду Харківської області у справі № 635/2776/14-ц.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції змінити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу по суті вимог залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішувалось.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2024 року змінити.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити частково.

Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у виконавчих листах, виданих на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2019 року по справі №635/2776/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором №44.1/АЄ-024.07.2 від 19 липня 2007 року та судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова