П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 квітня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 року у складі судді Голяни О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 05.05.2024 року о 16 год. 30 хв. в с. Камяниця по вул. Уманській 2Б Ужгородського району водій ОСОБА_2 , керуючи т.з. Volkswagen Golf, д.н.з НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції та інтервалу руху, не впорався із керуванням, внаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованими автомобілями, в тому числі з автомобілем марки «KIA», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винним в дорожньо-транспортній пригоді згідно із постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.06.2024 року у справі №308/8444/24 було визнано ОСОБА_2 .

Вартість майнової шкоди, завданої ОСОБА_1 , в результаті скоєння ДТП, становить 155 405,38 грн. (загальна сума майнової шкоди 315 405,38 грн. 160 000,00 грн. страхового відшкодування).

За вказаних обставин позивач просила стягнути з відповідача на її користь розмір невідшкодованого збитку в сумі 155 405,38 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріального відшкодування в розмірі 19 629, 21 грн. та 1211,20 грн. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права. Доводи апеляційної скарги узагальнено зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтування позову, не надав належної їм правової оцінки, не застосував ст. ст. 22, 1192, 1194, 1196 ЦК України, які повинен був застосувати, та безпідставно відмовив у заявленому позові.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріалами справи установлено, що установлено, що 05.05.2024 року, о 16 год. 30 хв., в с. Камяниця, вул. Уманська 2Б, Ужгородського району, водій ОСОБА_2 , керуючи т.з. Volkswagen Golf, д.н.з НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції та інтервалу руху, не впорався із керуванням, внаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованими автомобілями, в тому числі з автомобілем марки «KIA», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.06.2024 року у справі №308/8444/24, яка набрала зонної сили13.06.2024 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником транспортного засобу марки «KIA CERETO», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .

Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 №58.24 від 20.05.2024 року про оцінку розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу (КТЗ), ринкова вартість КТЗ «KIA CERETO», д.н.з. НОМЕР_2 , до пошкодження становить 315 405,38 грн.; вартість відновлюваного ремонту КТЗ становить 464 308,70 грн.; величина розміру матеріального збитку заподіяного власнику складає 315 405,38 грн.

Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 № 142/24 від 24.05.2024 про оцінку колісного транспортного засобу середня ринкова вартість після ДТП колісного транспортного засобу марки «KIA CERETO», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 05.05.2024 складає 135 776,17 грн.

22.07.2024 року АТ «СК «АРКС» сплатило позивачу в межах ліміту відповідальності страхове відшкодування у сумі 160 00,00 грн., що підтверджено випискою по картковому рахунку № НОМЕР_4 .

Залишки транспортного засобу марки «KIA CERETO», д.н.з. НОМЕР_2 , позивачем не відчужені та знаходяться у її власності.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно із ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

В пункті 15 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року зазначено про те, що порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Верховного Суду у справі № 753/11069/16, викладено правову позицію згідно із якою : «…якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду», «При цьому задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля до ДТП, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу, і одночасне залишення у власності позивача цього автомобіля, не можна визнати обґрунтованим».

Судом першої інстанції правильно встановлено, що автомобіль марки «KIA CERETO», д.н.з. НОМЕР_2 , є фізично знищеним, у зв`язку з тим, що його ремонт є економічно необґрунтованим, оскільки вартість відновлюваного ремонту КТЗ становить 464 308,70 грн., тобто перевищує його ринкову вартість 315 405,38 грн., що з точки зору такої загальної засади цивільного судочинства як розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) означає економічну необґрунтованість його ремонту, а відтак, наділяє статусом «фізично знищеного транспортного засобу.

Залишки автомобіля знаходяться у власності позивача. АТ «СК «АРКС» 22.07.2024 року сплатило позивачу в межах ліміту відповідальності страхове відшкодування у сумі 160 00,00 грн.

З врахуванням наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди з вирахуванням суми страхового відшкодування, виплаченого АТ «СК «АРКС», що становить 19 629, 21 грн. (315 405,38 грн. вартість автомобіля до ДТП, 135 776,17 грн. вартість автомобіля після ДТП, 160 000 грн. страхове відшкодування), та обґрунтовано у цій частині задовольнив заявлений позов.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно частково задовольнив заявлений позов.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги встановлених судом першої інстанції обставин не спростовують, не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 08 травня 2025 року .

Головуючий:

Судді: