Справа № 463/1817/24 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/811/594/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Пастернака П.І., представників відповідача ОСОБА_2 -адвоката Кульчицького О.С., адвоката Макух А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу № 463/1817/24 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Пастернака Павла Ігоровича на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 23 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

01 березня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Пастернак Павло Ігорович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 25 жовтня 2023 року о 12 год.00 хв. на вул. Б.Хмельницького, 188 у м. Львові, керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi Pajero» відповідач, ОСОБА_2 , рухаючись заднім ходом, не переконався у безпеці маневру та здійснив наїзд на автомобіль марки «Mersedes Benz», яким керував позивач, ОСОБА_3 , внаслідок чого спричинив технічні пошкодження автотранспортним засобам та порушив п.п. 10.9 ПДР України.

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 27 грудня 2023 року, залишеною буз змін постановою Львівського апеляційного суду від 19 січня 2024 року, у справі №463/9849/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25 жовтня 2023 року о 12 год. 00 хв. на вул. Б Хмельницького, 188 у м. Львові з вини відповідача, ОСОБА_2 , автомобіль позивача отримав пошкодження, а саме: двері передні праві деформовані зсередини по каркасу двері спереду, крило переднє праве деформовано в нижній частині.

Розмір завданих збитків становить 119 834,46 грн.

Позивачем оплачено вартість відновлюваного ремонту.

Оскільки різниця між фактичним розміром шкоди на суму 119 834,46 грн. і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) на суму 39286,00 грн. становить 80 551,78 грн, позивач вважає, що така на підставі ст.1194 ЦК України покладається на відповідача ОСОБА_2 , тому просить стягнути з останнього вказану суму на його користь.

Крім цього, ОСОБА_1 був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом, на період відновлювального ремонту автомобіля «Mersedes Benz MI 350 3,0 CDi5dr 7AT», із 25.10.2023 до 29.12.2023, що спричинило незручності, які полягали в користуванні послугам таксі, транспортом загального користування для здійснення щоденних побутових потреб (продукти, ліки, одяг). Враховуючи, що позивач є особою пенсійного віку, це спричинило тяжкі душевні хвилювання, що мало наслідком високий артеріальний тиск, погане самопочуття тощо, тому на підставі ст.23, 1167 ЦК України просить стягнути з відповідача на користь позивача також 62000 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 80551 грн. 78 коп. та моральну шкоду в сумі 62000 грн.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 23 січня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 142 грн. 48 коп. судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Пастернак Павло Ігорович.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необгрунтованим та таким, висновки суду якого не відповідають дійсним обставинам справи. Розмір завданої позивачу, внаслідок ДТП з вини відповідача, шкода перевищує страхову виплату 39286 грн на 80551,78 грн, в зв`язку з чим така сума на підставі ст.1194 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. Зазначає, що звинуватця ДТП, підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Саме такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15. Від цього висновку, станом на момент розгляду справи Велика Палата Верховного Суду не відступила. Близьким за змістом висновок також міститься в постанові Верховного Суду у справі №686/17155/15-ц (провадження №61-18840св18).

Щодо завданої моральної шкоди, враховуючи тривалість та глибину душевних страждань позивача як власника пошкодженого автомобіля, а також засади розумності та справедливості, розмір моральної шкоди в 62000 грн є достатньою сатисфакцією для відшкодування порушених життєвих зв`язків позивача.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м.Львова від 23 січня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

13 березня 2025 року від представника ОСОБА_2 адвоката Кульчицького О.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду є законним, а доводи апеляційної скарги є безпідставними. Позивачем була узгоджена сума страхового відшкодування з його страховиком, а тому звернення до суду з даним позовом суперечить його попередній поведінці. У справі відсутні докази, які підтверджують звернення позивача до страховика відповідача, проведені останнім страхові виплати, їх розмір, підстави, відповідний розрахунок. Визначений позивачем розмір моральної шкоди є необгрунтованим.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Судові витрати просить стягнути з позивача, докази понесення яких будуть надані суду протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача-адвоката Пастернака П.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу представників відповідача-адвоката Кульчицького О.С. та адвоката Макух А.В., перевіривши матеріали справи, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Відповідно до частин 1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено такі обставини.

25 жовтня 2023 року о 12 год.00 хв. на вул. Б.Хмельницького, 188 у м. Львові ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi Pajero», рухаючись заднім ходом, не переконався у безпеці маневру та здійснив наїзд на автомобіль марки «Mersedes Benz», яким керував позивач ОСОБА_3 , внаслідок чого спричинив технічні пошкодження автотранспортним засобам та порушив п.п. 10.9 ПДР України.

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 27 грудня 2023 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 19 січня 2024 року, у справі №463/9849/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіль «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно із полісом №215413586 від 28.06.2023 з терміном дії з 30.06.2023 по 29.06.2024 включно. Ліміт відповідальності страховика за полісом №215413586 за шкоду заподіяну майну потерпілого визначено в розмірі 160000 грн., франшиза 0 грн. (а.с.77)

Позивач із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не звертався, що підтверджується листом від 23.01.2024 (а.с.75).

З відповіді на адвокатський запит вих.№/к від 02.04.2024 року встановлено, що 09.11.2023 позивач звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (як встановлено судом першої інстанції, що це страховик позивача) із заявою про погодження розміру страхового відшкодування, де зазначив, що погоджується із розміром страхового відшкодування 39286 грн. При цьому, звертаючись із заявою до Страховика, власник транспортного засобу Mercedes-Benz, р.н. НОМЕР_2 , визначив розмір страхового відшкодування, вказавши його у заяві, тобто погодився на відшкодування Страховиком збитків саме у заявленому розмірі. В даному випадку автотоварознавча експертиза з метою визначення вартості відновлювального ремонту та/або вартості матеріального збитку, заподіяного власникові транспортного засобу Mercedes-Benz, р.н. НОМЕР_3 , не проводилась, оскільки між Страховиком та потерпілою особою було досягнуто згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування.За результатами проведеного розслідування, на підставі заяви власника транспортного засобу Mercedes-Benz, р.н. НОМЕР_4 від 09.11.2023 та інших документів стосовно заявленого випадку Страховиком було прийнято рішення та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 39286 грн.(а.с.104).

13.11.2023 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» перерахувало ТзОВ Західно-Український Автомобільний Дім 39286 грн., що підтверджується копією Інформаційного повідомлення про зарахування коштів №57498341 (а.с.46).

14.11.2023 позивач звернувся в ТзОВ «Експертиза» та уклав договір №14 про виконання судової автотоварознавчої експертизи, за результатами проведення якої 21.11.2023 був складений висновок експерта №140 (а.с.127-162) згідно з яким вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Mersedes Benz ML 350 3,0 CDi5dr 7AT» ідентифікаційний НОМЕР_5 реєстраційний номер BC6500AХ від виявлених при обстеженні 25.10.2023 його пошкоджень внаслідок ДТП 14.11.2023 року, в цінах на вказану дату обстеження, становить: 119834 грн. 46 коп.

Згідно з актом виконаних робіт №99055261 від 29.12.2023 вартість проведеного ремонту транспортного засобу «Mersedes Benz», д.н.з. НОМЕР_6 , становить 119837 грн. 78 коп. (а.с.45).

12.02.2024 ОСОБА_1 перерахував ТзОВ «Західно-Український Автомобільний Дім» 80551 грн. 78 коп., призначення платежу за технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів згідно з актом виконаних робіт №99055261 від 29.12.2023, в тому числі ПДВ 13425 грн. 30 коп., що підтверджується копією Квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №68580042 (а.с.47).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача в користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 80551,78, яку позивач вважає різницею між фактичним розміром шкоди 119834,46 грн. та страховою виплатою в розмірі 39286,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позивачем розмір завданої йому шкоди становить 119834 грн. 46 коп., тобто не перевищує ліміт відповідальності страховика відповідача, а тому підстав для покладення обов`язку з відшкодування шкоди на відповідача немає.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 вказаного закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 362/3043/18 зроблено висновки про те, що виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором.

Таким чином, якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, і такий розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішені спору, за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди, на підставі статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню:

загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи;

розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог Закону № 1961-IV;

чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком.

Зважаючи на те, що позивач погодився з розміром страхової виплати без проведення автотоварознавчої експертизи з метою оцінки завданої шкоди та у зв`язку з тим, що ліміт відповідальності відповідача за договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності становив 160000 грн.,тобто перевищував розмір завданої шкоди, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Правильними є висновки суду про непослідовність та нелогічність дій позивача щодо захисту своїх прав на відшкодування шкоди отриманої в результаті ДТП.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та є аналогічними до позовної заяви, які суд першої інстанції обґрунтовано та мотивовано оцінив.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що страховий платіж повинна здійснити ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» є правильним, однак такий здійснюється на підставі заяви потерпілої особи, що передбачено ст.35 Закону № 1961-IV, однак позивач як потерпіла особа з заявою до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не звертався.

Щодо оскарження рішення в частині стягнення моральної шкоди, апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності та необгрунтованості рішення, а тому суд апеляційної інстанції не має обов`язку наводити мотиви з яких таке підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пастернака Павла Ігоровича залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 23 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 07 травня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р. Мікуш

Судді: Я.А. Левик

Р.В. Савуляк