Справа № 442/4338/24 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л. О.
Провадження № 22-ц/811/3749/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ТзОВ «Дієса» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

23.05.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТзОВ «Дієса», в якому просила стягнути з відповідача в користь позивача невиплачену заробітну плату за період з 15.07.2023 року по 31.08.2023 року в сумі 21 726,84 грн; компенсацію за 37 календарних днів невикористаної відпустки в сумі 11 115,17 грн; оплату простою за період з 01.09.2023 року по 12.09.2023 року у сумі 1 706,25 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13.09.2023 року по 11.03.2024 року в сумі 61 237,59 грн, а всього 95 785,85 грн.

Позов обґрунтовувала тим, що 24.02.2020 року її прийнято на роботу в ТзОВ «Дієса» на посаду касира торговельного залу філії №1 Департаменту з роздрібної торгівлі. Відповідно до наказу директора департаменту по роботі з персоналом ОСОБА_2 від 11.09.2023 року №Z00/11/09/010 «Про припинення трудового договору» 12.09.2023 року її було звільнено з ТзОВ «Дієса» за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.У порушення ст. 116 КЗпП України відповідачем у день її звільнення не було проведено з нею повного розрахунку, зокрема, не виплачено заробітну плату за другу половину липня з 15.07.2023 по 31.07.2023 року, за серпень 2023 року та заробітну плату за першу половину вересня з 01.09.2023 року по 12.09.2023 року. Також при звільненні роботодавець не виплатив їй компенсацію за 37 невикористаних календарних днів відпустки. 24.04.2024 року вона звернулася до ТзОВ «Дієса» з заявою про надання довідки про розмір заборгованості з виплати заробітної плати та проведення невідкладної виплати заборгованої суми, яка складається з заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку. У відповідь на надісланий нею запит відповідач надав розрахункові листи за липень, серпень та вересень 2023 року, згідно яких їй нараховано, але не виплачено 11 405, 60 грн заробітної плати за період з 15.07.2023 року по 31.08.2023, 11 115,17 грн компенсації за невикористану відпустку, 1 706,25 грн оплати простою за період з 01.09.2023 року по 12.09.2023 року. У зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні вважала, що у неї виникло також право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме з 13.09.2023 року по 11.03.2024 року, який з урахуванням розміру заробітної плати та кількості робочих днів становив 61 237,59 грн. Просила позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за період з 15.07.2023 року по 31.08.2023 року в сумі 21 726,84 грн; компенсацію за 37 календарних днів невикористаної відпустки у сумі 11 115,17 грн; оплату простою за період 01.09.2023 року по 12.09.2023 року в сумі 1 706,25 грн; середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 13.09.2023 року по 11.03.2024 року в сумі 61 237,59 грн, а всього 95 785,85 (дев`яносто п`ять тисяч сімсот вісімдесят п`ять гривень 85 коп).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь держави 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 коп) судового збору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь ОСОБА_1 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 коп) судового збору.

Рішення суду в частині стягнення належних звільненому працівникові сум в розмірі 12 821,42 грн та стягнення 61 237,59 грнсереднього заробітку оскаржило ТзОВ «Дієса».

Вважає оскаржуване рішення суду в цій частині незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що постановляючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції не дослідив належним чином долучені до матеріалів справи розрахункові листи, згідно яких загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становила 21 726,84 грн та включала компенсацію за 37 календарних днів невикористаної відпустки у сумі 11 115,17 грн та оплату простою за період 01.09.2023 року по 12.09.2023 року в сумі 1 706,25 грн. Відтак, стягнення з відповідача, крім 21 726,84 грн боргу, зазначених вище сум не відповідає дійсним обставинам та матеріалам справи.

Щодо стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку зазначає, що заборгованість з виплати заробітної плати, компенсації невикористаних днів відпустки та інших виплат виникла внаслідок дії обставин непереборної сили, а саме воєнного стану. Так, роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили. Торгово-промислова палата України підтвердила, що військова агресія російської федерації проти України, яка стала підставою для введення воєнного стану в Україні, є надзвичайною, невідворотною та об`єктивною обставиною як для суб`єктів господарювання, так і для населення, внаслідок якої виконання зобов`язань у встановлений законом термін стало неможливим у зв`язку з настанням таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Згідно висновку експерта № 16 від 22 грудня 2023 року за результатами проведення експертного дослідження сума реальних збитків, понесених ТзОВ «Дієса» внаслідок знищення майна у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, а саме в результаті влучання боєприпаса в складське приміщення, становить 338 137 202.09 грн. Знищення товару та фактичне припинення роботи магазинів підприємства у зв`язку з неможливістю ведення господарської діяльності під час активних бойових дій на території України призвело до збитків в особливо великому розмірі, враховуючи одночасне звернення великої кількості кредиторів з вимогами оплати товару, поставило компанію у скрутне становище та спричинило неможливість виконання усіх зобов`язань, в тому числі по оплаті заробітної плати з незалежних від підприємства обставин. Таким чином з 12 березня 2022 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ТзОВ «ДІЄСА» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно з законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача. Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2024 року у справі № 910/14555/23 позов ТзОВ «Дієса» до держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації задоволено, стягнуто в користь товариства 3 613 761, 12 доларів США заподіяних збитків та 254 486, 87 доларів США упущеної вигоди. Вважає, що зазначеним рішенням доведено спричинення товариству збитків з боку російської федерації внаслідок збройної агресії. Також зазначає, що товариством подано ще один позов до держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації про стягнення 15 950 007,61 доларів США заподіяних збитків (справа № 910/2735/24), який рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 року було задоволено, що також підтверджує факт знаходження відповідача під дією обставин непереборної сили у зв`язку з військовою агресією рф. Зазначені докази прямо вказують на обставини непереборної сили, які не залежали від волі відповідача, що крім сертифікату №3000-24-0827 від 23.04.2024 року про форс-мажорні обставини, є додатковим доказом перебування відповідача під дією форс-мажору.

23.10.2023 року Центральним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці на підставі направлення від 19.10.2023 року № Ц/2/31277-23 було здійснено позапланову перевірку ТОВ «Дієса» щодо дотримання законодавства про виплату заробітної плати. 31.10.2023 року було складено Акт перевірки № Ц/КВ/26559/5, яким встановлено порушення вимог закону про оплату праці та складено протокол про адміністративне правопорушення відносно Генерального директора. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2024 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності генерального директора ТОВ «Дієса» за ч. 1 ст. 41 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення (справа №760/29187/23). При цьому, підставою закриття провадження у справі є встановлення судом обставин, які свідчать про те, що товариство знаходиться під дією обставин непереборної сили, а отже встановлено відсутність вини роботодавця в особі Генерального директора в затримці оплати праці працівникам під час дії форс-мажорних обставин, дія яких тривала як на момент звільнення працівника, так і продовжується на цей час.

Таким чином факт знаходження відповідач під дією обставин непереборної сили, що призвело до неможливості своєчасно провести розрахунок під час звільнення працівника, встановлений постановою Київським апеляційного суду від 22.07.2024 року у справі №757/2043-ц та не потребує додаткового доказування. Також факт знаходження відповідача під дією обставин непереборної сили, що спричинило неможливість своєчасно провести розрахунок з працівником при звільненні, встановлений постановами Київського апеляційного суду, зокрема, від 22.07.2024 року у справі №757/2043/24-ц, від 24.10.2024 року у справі №367/891/24; від 31.10.2024 року у справі №757/3910/24-ц; від 05.11.2024 року у справі №757/49217/23-ц; від 08.11.2024 року у справі №757/5604/24, від 28.11.2024 року у справі 757/12465/24-ц, постановою Миколаївського апеляційного суду від 22.10.2024 року у справі №523/7152/24, постановою Черкаського апеляційного суду від 19.11.2024 року у справі №705/2144/24, що не потребує додаткового доказування. Аналогічну правовому позицію підтримали місцеві суди, зокрема, у справах №442/4342/24, №442/4334/24, № 757/18151/24-ц; № 295/2470/24, №639/3866/24, №398/2788/24, № 607/8293/24; №712/6511/24, №523/2091/24; №372/2513/24; №212/6844/24, №442/4345/24; №643/3883/24; №274/4625/24.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити частково, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь ОСОБА_1 заробітну плату, включаючи компенсацію за невикористану відпустку та оплату простою в загальному розмірі 21 726,84 грн, в іншій частині - відмовити.

03.02.2025 року через канцелярію суду за вх. № 1843/25 надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що ТзОВ «Дієса» не довело належними доказами наявність обставин, які унеможливили своєчасно виплатити належні їй при звільненні суми, що є підставою для стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку.Вважає апеляційну скаргу ТзОВ «Дієса» безпідставною, а її доводи такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону. При цьому, зазначила, що в оскаржуваному рішенні судом допущено описку та помилково стягнуто з відповідача в її користь 21 726 грн невиплаченої заробітної плати за період з 15.07.2023 року по 31.08.2023 року, замість 11 405,60 грн. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, ОСОБА_1 подала клопотання про розгляду справи у її відсутності, а представник ТзОВ «Дієса» - Вітинська В.В. подала клопотання про відкладення розгляду справи. Однак, зважаючи на тривалість розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по наявних матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення виплатити працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 117 КЗпП України).

Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу (підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій.

Згідно роз`яснень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Аналіз зазначених законодавчих норм дає підстави дійти висновку про те, що умовами застосування частини першої статті 117 КзпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. За таких наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, визначальним і достатнім для вирішення питання щодо застосування до роботодавця відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, є встановлення судом вини роботодавця в непроведенні повного розрахунку з працівником у день звільнення.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Отже, саме роботодавець має надати докази щодо відсутності вини в порушенні строків виплати працівнику сум при звільненні.

Згідно з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді касира торговельного залу філії №1 Департаменту з роздрібної торгівлі Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса».

Наказом №Z00/11/09/010 від 11.09.2023 року «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 звільнена з роботи відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін на підставі поданої нею заяви з 12 вересня 2023 року.

Як убачається з розрахункових листків за липень, серпень, вересень 2023 року, виданих ТзОВ «Дієса», позивачці нараховано але не виплачено 11 405,60 грн заробітної плати за період з 15.07.2023 року по 31.08.2023, 11 115,17 грн компенсації за невикористану відпустку, 1 706,25 грн оплати простою за період з 01.09.2023 року по 12.09.2023 року, що в сумі з вирахування податків становить 21 726,84 грн.

При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса» визнає наявну у нього перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати, в тому числі компенсації за невикористану відпустку та оплатою простою в розмірі 21 726,84 грн, з розміром якої погоджується і позивачка.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч нормам чинного закону при звільненні позивачки з роботи відповідач не здійснив з нею повний розрахунок з виплати заробітної плати, що є підставою для стягнення з відповідача в користь позивачки, крім нарахованої та невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. При цьому, суд вважав доведеною вину роботодавця у невиплаті заробітної плати позивачці у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи належних доказів на підтвердження того, що невиплата заробітної плати під час звільнення позивачки відбулася з об`єктивних обставин непереборної сили.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався, в тому числі і нас розгляду справи в суді.

У листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила, що військова агресія рф проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами другою та третьою статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю в частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі №905/857/10 та у постановах Верховного Суду від 15 лютого 2023 року в справах №646/3570/20, № 359/3098/20, від 23 червня 2023 року в справі № 638/6855/20 зазначено, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань - це сертифікат, виданий в порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Обгрунтовуючи відсутність своєї вини в порушенні строків виплати працівникам, в тому числі і позивачу, належних їм при звільненні сум Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса» посилалося на те, що внаслідок ракетно-бомбових ударів регулярних військових формувань рф торгова мережа «Eldorado» Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» зазнала значних збитків, оскільки ракетним ударом знищено товарні запаси на центральному складі, товарні запаси та інші активи в магазинах, що знаходяться в містах Маріуполі, Херсоні, Ірпіні, Бучі, Мелітополі, Бердянську, Новій Каховці, частково знищені товарні запаси в магазинах міст Києва та Харкова, втрачений контроль над активами, що знаходяться на тимчасово окупованих територіях, що, як вважає відповідач, свідчить про наявність обставин непереборної сили.

Сертифікатом №3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Київська торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - збройна агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та/або знищення активів (основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі; повне знищення активів підприємства (основних засобів та товарів) за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Квітневе, вул. Гоголівська, 1-А, де знаходився основний товарний склад внаслідок пожежі через потрапляння бойових снарядів в покрівлю складу (обстріл), Товариству з обмеженою відповідальністю «Дієса» щодо обов`язку (зобов`язання) вживати, всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у термін з 12 березня 2022 року за статтями 94 та 115-117 Кодексу законів про працю України, статтями 1 та 24 Закону України «Про оплату праці», з урахуванням статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» перед Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків та Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці.

При цьому, у сертифікаті № 3000-240827 від 23 квітня 2024 року визначено початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) - з 12 березня 2022 року, що охоплює період дії трудових правовідносин між сторонами, які припинені за угодою сторін лише 12 вересня 2023 року. Отже, між обставинами непереборної сили, які засвідчені сертифікатом від 23 квітня 2024 року № 3000-240827, та неможливістю належного виконання ТОВ «ДІЄСА» обов`язку зі своєчасного проведення розрахунку при звільненні позивачки, є причинно-наслідковий зв`язок.

Відтак, доведено унеможливлення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Дієса» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що виключає вину відповідача у непроведенні повного розрахунку з працівником у день його звільнення.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 02.12.2024 року у справі № 757/2043/24.

Враховуючи, що у трудових правовідносинах між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дієса» та його працівниками, зокрема ОСОБА_1 , з 12 березня 2022 року виникли та продовжують існувати обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса» об`єктивно з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені законом та умовами договору (контракту, угоди тощо), у тому числі щодо виплати заробітної плати позивачці під час її звільнення, колегія суддів приходить до висновку про відсутність вини відповідача у невиплаті у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, належних ОСОБА_1 сум, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення в її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З наведених мотивів рішення суду в частині невиплачених при звільненні сум слід змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» в користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за період з 15.07.2023 року по 31.08.2023 року в сумі 11 405,60 грн; компенсацію за 37 календарних днів невикористаної відпустки в сумі 11 115,17 грн; оплату простою за період 01.09.2023 року по 12.09.2023 року в сумі 1 706,25 грн.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати, ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 08 травня 2025 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ТзОВ «Дієса» задоволити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2024 року в частині невиплачених при звільненні сум змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» в користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за період з 15.07.2023 року по 31.08.2023 року в сумі 11 405,60 грн; компенсацію за 37 календарних днів невикористаної відпустки в сумі 11 115,17 грн; оплату простою за період 01.09.2023 року по 12.09.2023 року в сумі 1 706,25 грн.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2024 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 08 травня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра