Провадження № 2/554/78/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді Савченко Л.І.

при секретарі - Титаренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Позивач ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 38511 грн. 53 коп. ., а також витрат зі сплати судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

На обґрунтування позову зазначено, що 10.03.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 657045608 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV8PP67. Зокрема, 10.03.2021 о 15:47:06 год. Відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого право грошової вимоги перейшло до відповідача за кредитним договором № 657045608 від 10.03.2021 р. 28.11.2019 р. ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 р. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 р. між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р., що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р. викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року . При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2022 р. сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2023 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанси» було укладено договір факторингу № 05/0820-01 строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року . В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 р. та №3 від 30.12.2022 р. якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін.

20.08.2024 р. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу № 200824 відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором №657045608 від 10.03.2021, становить - 38511,53 грн., яка складається з наступного: 17962,58 грн. - заборгованість по кредиту; 20548,95 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, заборгованість за договорами не погашає, представник позивача звернувся до суду за захистом прав ТОВ «Юніт Капітал».

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Андрієнко Г.В. від 14 жовтня 2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Згідно розпорядження керівника апарату Октябрського районного суду м. Полтави № 1378 від 25 грудня 2024 року відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 554/10220/24.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2024 року справу розподілено на суддю Савченко Л.І.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Савченко Л.І. від 27 грудня 2024 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованост прийнято до свого провадження, в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення учасників справи.

03 березня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволення позову. У відзиві зазначила, що 10.03.2021 р. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було надано фінансову послугу ОСОБА_1 шляхом укладення кредитного договору № 657045608 про надання споживчого кредиту. Представник відповідача зауважила, що надана копія договору не містить підпису ОСОБА_1 . Крім того , не надано доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. В копіях кредитного договору , паспорті споживчого кредиту, графіку платежів та правилах надання споживчого кредиту відсутній електронний одноразовий ідентифікатор, який міг би ідентифікувати особу, як таку, що підписала надані позивачем документи. Позивач не надав докази на обґрунтування того, що ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами надання кредиту та взагалі отримував кредитні кошти. Представник відповідача не погоджується з сумою нарахованої заборгованості, вважає, що заявлені позивачем до стягнення проценти не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим позивачем розрахунку, а тому не підлягають стягненню. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою безспірності розміру заборгованості. Розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Позивачем не надано первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки). Представник відповідача вважає, що позивачем не доведено суму заборгованості, а відсутність в матеріалах справи первинних документів позбавляє можливості перевірити факт отримання кредитних коштів і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування. Наданий позивачем витяг з Реєстру боржників права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами не містить підпису сторін , які б підтверджували дійсність переходу права вимоги до відповідача, як боржника за вказаним кредитним договором. Позивачем не надано реєстру боржників до договорів факторингу, з якого вбачалося б , що право вимоги за спірним кредитним договором перейшло до позивача. Представник відповідача вважає, що позивач не виконав обов`язку щодо доведення права вимоги за договором № 657045608 від 10.03.2021 р. Крім того, ОСОБА_1 не був повідомлений про зміну кредитора та позивачем не надано доказів про таке повідомлення відповідача.

14 березня 2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якому останній зазначив, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. В подальшому між сторонами було укладено додаткові угоди від 28.11.2019 р. № 19, 31.12.2020 р. № 26, 31.12.2021 р. № 27, 31.12.2022 р. № 31,31.212.2023 р. № 2023р. про продовження строку дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2016, предметом якого є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 138 від 15.06.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 35 709,41 грн. Представник позивача вважає, що договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024.

Відповідно, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто, право вимоги за кредитним Договором № 657045608 від 10.03.2021 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 15.06.2021, відповідно до підписання Сторонами реєстру прав вимоги № 138. Представник позивача звертає увагу суду, що реєстр прав вимог № 138 від 15.06.2021 підписаний вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 10.03.2021. Представник позивача вважає, що відповідач зробив помилковий висновок щодо предмету договору факторингу, що відступлення права вимоги не могло стосуватись конкретного кредитного договору № 657045608 від 10.03.2021, який, на думку відповідача, на момент укладення договору факторингу не існував. Згідно з умовами договору факторингу, Клієнт зобов`язувався передати Фактору всі права вимоги, які зазначені в реєстрах прав вимоги. Це означає, що фактичне відступлення прав вимоги не прив`язується виключно до моменту укладення кредитного договору, а відбувається на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу. У цьому контексті, важливим є те, що реєстр прав вимоги, до якого був включений кредитний договір № 657045608 від 10.03.2021, укладений 15.06.2021, тобто через три місяці після укладення кредитного договору. Представник позивача вказує, що оскільки Реєстр № 138 від 15.06.2021, а Кредитний договір № 657045608 від 10.03.2021, право вимоги існувало на момент відступлення до ТОВ «Таліон Плюс», а отже ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги яке передало ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та в подальшому позивачу. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 38511,53 грн. Тобто передача права вимоги відбулась в межах часових рамок чинності Договору факторингу - до 30.12.2024 р. При цьому жодна норма даного договору не обмежує можливість передачі прав вимог лише тими, які існували до моменту укладення Договору. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 200824 від 20.08.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 38511,53 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №200824 від 20.08.2024 р. Представник позивача зазначає, що при заповненні Заявки на кредит Відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору № 657045608 від 10.03.2021 р. Невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua. Відповідно до п. 4.7 кредитного договору №657045608 від 10.03.2021 р. Позичальник засвідчує, що умови цього Договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків Кредитодавця та Позичальника. Представник позивача вказує, що позичальник міг в будь який момент ознайомитися з Правилами надання грошових коштів у позику на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Підписавши кредитний договір одноразовим електронним ідентифікатором Позичальник автоматично підписав паспорт споживчого кредиту, що є невід`ємною частиною цього Договору, а також погодився з правилами до кредитного Договору та усіма умовами кредитного Договору. Кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю- ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, можна дійти обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідних договорів недійсними. Відповідач самостійно ввів номер картки на яку бажав отримати кредитні кошти, відповідно на яку кошти були надіслані. Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало взяті на себе зобов`язання та платіжним дорученням ініціювало переказ коштів в загальній сумі 19450,00 грн. на картковий рахунок відповідача. На підтвердження позовних вимог позивачем надано платіжне доручення №2a0ba83f-295f-4890-9980-046feb1df0d5 від 10.03.2021 з відміткою Товариства. Представник позивача звертає увагу суду, що жодного юридичного факту щодо помилкового або неналежного переказу на рахунок відповідача коштів за кожною із транзакцій, ініційованими ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», не встановлено, таким чином Позивач документально підтвердив виконання перерахування коштів відповідачеві. Представник позивача вважає, що позивачем доведено факт виконання зобов`язання первинного Кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та перерахування на рахунок Відповідача суми в розмірі 19450,00 грн. Представник позивача вважає, що розрахунки заборгованості, надані попередніми кредиторами й позивачем в сукупності з платіжними дорученнями й листами- підтвердженнями перахування коштів є беззаперечними доказами факту заборгованості, а отже позовні вимоги доведені позивачем в повній мірі (а.с.125-148).

Представник позивача в позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача надіслала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи без участі сторони відповідача та відмовити у задоволенні позову (а.с.121-122).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 10.03.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 657045608, згідно якого позичальник отримав кредит на суму 19450 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 126 днів зі сплатою 0,65 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом (а.с.56-57).

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги, зазначене у відповідних Реєстрах прав вимоги (а.с.82-85).

28.11.2019 р. ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 р. При цьому інші умови договору залишилися без змін (а.с.71).

31.12.2020 р. між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р., що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р. викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01 (а.с.71).

31.12.2021 сторони Договору факторингу уклали Додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 до 31 грудня 2022 року . При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року (а.с.61).

31.12.2022 р. сторони Договору факторингу уклали Додаткову угоду №31до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року (а.с.78).

31.12.2023 сторони Договору факторингу уклали Додаткову угоду №32 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с.79).

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01 строком до 04.08.2021 (а.с.32-34), з Додатковою угодою № 2 від 03.08.2021 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, яка продовжує строк дії Договору до 31.12.2022 (а.с.22), Додатковою угодою №3 від 30.12.2022 р. до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, яка продовжує строк дії Договору до 30.12.2024 (а.с.25), відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги, зазначене у відповідних Реєстрах прав вимоги .

20.08.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 200824 (а.с.37-40). Відповідно до Реєстру боржників від 12.08.2024 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 (а.с.28-29).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Нормами ч. ч. 3, 6, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону).

Позивачем до суду надано довідку щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», з якої вбачається, що ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором МNV8PP67 підписано кредитний договір 10.03.2021 р. о 15:47:06 (а.с.70).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про належне укладення кредитного договору №657045608 від 10.03.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем шляхом проставляння електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а тому твердження представника відповідача про відсутність доказів підписання відповідачем кредитного договору судом спростовуються.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів під час розгляду справи підтверджено наданими письмовими доказами, зокрема повідомленням АТ «Таскомбанк» про переказ грошових коштів на рахунки одержувачів та роздруківку про здійснення успішного платежу на картку клієнта НОМЕР_2 у розмірі 19450 гривень (а.с.23).

Водночас, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 38511,53 гривень (а.с.30-31), позивач надає суду розрахунок заборгованості, який фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом заявленого розміру грошових вимог.

Представником позивача також надано виписку з особового рахунка за кредитним договором №657045608 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення (а. с. 44), яка однак не відповідає вимогам, встановленим для первинних документів, та за своєю суттю також є одностороннім розрахунком позивача.

В постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №759/11453/20 зроблено правовий висновок про те, що виписка за картковим рахунком, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 23.03.2023 року у справі №910/3105/21 розрахунок заборгованості складений банком в односторонньому порядку сам по собі не є первинним документом в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки не відповідає вимогам встановленим зазначеною нормою для первинних документів. Тобто розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу тощо.

Таким чином, хоча позивачем і доведено факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 19450 гривень на підставі кредитного договору, однак в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які підтверджують правильність нарахування заявленої до стягнення суми в розмірі 38511,53 гривень та її складових, даних про внесення відповідачем платежів на погашення заборгованості.

Щодо відступлення позивачу права вимоги за спірним кредитним договором суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 657045608 був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 10.03.2021 року, натомість договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28.11.2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11. 2018 року.

Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло було передане цим товариством на підставі договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а останнє в свою чергу не міг передати право вимоги ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за Договором факторингу № 200824 від 20.08.2024 р.

Таким чином, ТОВ «ФК «ЮНІТ КАПІТАЛ» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати до ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 10.03.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Надана довідка від 20.08.2024 року за вих. № 657045608/ФК, згідно якої 15.06.2021 року відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 657045608 від 10.03.2021, укладеним з ОСОБА_1 , від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» згідно укладеного Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р.(а.с.18), не спростовує вищезазначених висновків суду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із недоведенням позивачем порушення його прав.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача, оскільки у задоволенні позову судом відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10 12, 19, 81, 141, 223,263-265, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разу розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», адреса місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4-А, офіс 10, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Суддя Л.І. Савченко