Справа № 352/2869/24
Провадження № 22-ц/4808/750/25
Головуючий у 1 інстанції КУЗЬМЕНКО С. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Тисменицького районного суду 19 березня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року АТ «Акцент-Банк» звернулося в суд з позовом в якому просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.11.2014 року у розмірі 20 499,26 грн станом на 23.10.2024 року, яка складається з 12 222,58 грн заборгованість за кредитом, 8276,68 грн заборгованість за відсотками та судові витрати в розмірі 3028 грн.

Заочним рішенням Тисменицького районного суду від 19 березня 2025 року в задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, АТ «Акцент-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

Зазначив, що відповідачка в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувалась кредитом, тобто погодилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. Відповідно до положень ст. 641 ч. 1 та ст. 642 ч. 1 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною та безумовною. Банком, станом на час укладання договору, на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів», надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законом не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією та сплата періодичних платежів. Своїм підписом під ретельно прочитаним кредитним договором позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у чинному на той час законодавстві, в тому числі й постанові правління НБУ № 168 від 10.05.2007, і саме це є доказом обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування на момент підписання кредитного договору. Дане узгоджується з правовою позицію Верховного Суду щодо природи даних відносин та дійсності Умов і Правил, що викладена в постанові Верховного Суду від 09.07.2018 року по справі №202/19403/13-ц, постанові Верховного Суду від 18.04.2018 року по справі №705/6051/15-ц та постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі №265/7652/15-ц.

Крім того, відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 1048 ч. 1 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто, навіть якщо врахувати думку суду першої інстанції (хоча Банк з нею не погоджується) щодо непідписання позичальником Тарифів та Умов і Правил, позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів (ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, - фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією) і вже повинен сплачувати процентну ставку. Суд у будь-якому разі (ст. 1048 ч. 1 ЦК України) повинен був стягнути відсотки у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Апелянт вважає, що суд у будь-якому разі повинен був стягнути з відповідачки заборгованість за тілом кредиту.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідачка не скористалась.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності факту надання відповідачці кредитних коштів за кредитним договором, та як наслідок недоведеність факту виникнення у відповідачки заборгованості перед позивачем.

Такі висновки суду першої інстанції, відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Зі змісту ч. 1 ст. 207 ЦК України вбачається, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а також якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В силу ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що на обґрунтування своїх вимог позивачем надані такі письмові докази, а саме: - анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку підписана 10 вересня 2012 року, відповідно до якої Відповідач погоджується на Умовами і Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування розташованими в рекламному буклеті, а також зобов`язується дотримуватись Умов та Правил надання банківських послуг та підписана Відповідачем; - витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила»; - довідка за картами, в якій вказано, що Відповідач має відкритий рахунок № НОМЕР_1 в банку та видано на нього чотири карти, строком дії до серпня 2020 року та липня 2026 року; - довідка за лімітами, в якій вказані розміри лімітів надані банком для Відповідача за договором б/н від 26 листопада 2014 року в період з 26 листопада 2014 року по 23 жовтня 2024 року; - тарифи користування кредитною картою «Універсальна», «Універсальна Gold», відповідно до яких пільговий період по картці становить до 55 днів (діє за умови погашення до 25-го числа місяця, наступного за датою заборгованості), базова процентна ставка на залишок заборгованості в місяць ( після закінчення пільгового періоду) 3,9%; - розрахунок заборгованості за договором №Б/Н від 2014-11-26 між АТ «Акцент-Банк» та Відповідачем, відповідно до якого станом на 23 жовтня 2024 року загальний залишок заборгованості Відповідача перед Позивачем становить 20 499 гривень 26 копійок, з яких заборгованості за кредитом 12 222 гривні 58 копійок та заборгованості по відсотках 8 276 гривень 68 копійок; - копії паспорта Відповідача.

На обґрунтування позовних вимог представник позивача вказував на те, що 26.11.2014 ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, підписавши Анкету-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, цим самим відповідачкою ініційовано встановлення кредитного ліміту на банківський рахунок та отримання платіжної картки як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідач скористалась умовами надання кредиту, однак станом на 23 жовтня 2024 року має заборгованість в розмірі 20 499 гривень 26 копійок, яка складається із заборгованості за кредитом 12 222 гривні 58 копійок та заборгованості по відсотках 8 276 гривень 68 копійок.

Разом із тим, представник позивача посилався на те, що 26.11.2014 ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, підписавши Анкету-заяви, однак до матеріалів позовної заяви позивачем долучено анкету-заяву підписану ОСОБА_1 10.09.2012 року, а не 26.11.2014 року.

Матеріали справи не містять доказів перерахування коштів на виконання умов договору позики на рахунок відповідачки ані 10.09.2012 ані 26.11.2014 року.

Позивачем також не надано суду виписку по картковому рахунку відповідачки, яка б містила детальний перелік усіх фінансових операцій, здійснених за вибраний період, включаючи інформацію про поступлення коштів, їх зняття, платежі, нараховані відсотки, комісії та інші транзакції.

В позовній заяві позивач також не посилається на факт переведення коштів або надання кредитного ліміту відповідачеві, не вказує про дату, час здійснення такої операції та картки відповідача, на яку здійснено переведення коштів, а зазначає виключно про встановлення кредитного ліміту та ненадання відповідачем коштів для погашення заборгованості.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не підтверджує факт переведення коштів відповідачці.

Таким чином, представником позивача не надано належних та достатніх доказів на підтвердження наявності між банком та відповідачкою договірних відносин за кредитним договором б/н від 26.11.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011, заява № 21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 , заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013, заява № 12167/04).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не надано доказів перерахування коштів на виконання умов договору позики на рахунок відповідачки ОСОБА_1 з 26 листопада 2014 року.

Таким чином, оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача кредитної заборгованості у розмірі 20 499,26 грн у цій справі відсутні.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилався на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, є безпідставним, оскільки з огляду на зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції у цій справі, посилання на вищезазначену правову позицію в тексті оскаржуваного рішення відсутнє.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент Банк» залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 19 березня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин