Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1850/24

09 травня 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: представників позивача - Дяченко В.Є., Левицької А.В. (в режимі ВКЗ),

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

ВСТАНОВИВ:

31.07.2024 року ТзОВ «Коллект Центр» звернулося в суд із позовом, сформованим в системі «Електронний суд», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ТзОВ «Коллект Центр», , 31246 грн. 00 коп. заборгованості за договором №491 від 28.03.2021 року, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 3100 грн. 00 коп., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 28146 грн. 00 коп.

Також просить стягнути з відповідача на користь ТзОВ «Коллект Центр» - 3028 грн. 00 коп. сплаченого судового збору та 9000 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

В судовому засіданні в режимі ВКЗ представники позивача вимоги ТзОВ «Коллект Центр» підтримали в повному обсязі, з підстав наведених в позовній заяві та просили суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 вимоги ТзОВ «Коллект Центр» не визнав в повному обсязі.

Суду пояснив, що жодних кредитних договорів, в тому числі електронних, він з ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та з ТзОВ «Коллект Центр» не укладав, відповідно, ніяких коштів від даного товариства не отримував.

Вказав, що десь в жовтні 2020 року він в місті загубив свою барсетку в якій був паспорт, мобільний кнопковий телефон, банківські картки і ще якісь картки, точно вже не пам`ятає.

В зв`язку з цим він звернувся на Надвірнянське телебачення, щоб вони розмістили оголошення про загублені документи та залишив номер телефону свого сусіда, щоб з телебачення до нього передзвонили, якщо хтось звернеться що знайшов барсетку.

Десь приблизно через тиждень, йому повідомив сусід, що загублену ним барсетку приніс на телебачення якийсь хлопчина. Він забрав барсетку, перевірив, з неї нічого не пропало, все було на місці.

В подальшому, вже в 2021 році на його мобільний телефон почали дзвонити невідомі особи та вимагати повернути ніби-то отримані ним кредитні кошти.

Тому, він звернувся з листами в НБУ та кіберполіцію щоб там вияснили хто дзвонить та яким чином на нього був оформлений кредит. Писати листи йому допомагала вчителька ОСОБА_2 , прізвище її він не знає.

Крім того відповідач зазначив, що в нього немає і ніколи не було комп`ютера, електронної адреси, електронного підпису, а також смартфона. Він постійно користується кнопковими мобільними телефонами.

Вважає, що хтось скористався загубленими ним документами та від його імені уклав з ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитний договір та отримав грошові кошти в сумі 3100 грн.

Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ТзОВ «Коллект Центр».

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено, що 28.03.2021 року між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг № 491.

Згідно п.1.1. Договору товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та складає 3100грн.00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.

Відповідно до п. 1.9. Договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) - 1 рік.

Згідно п. 1.4. Договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б)починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення

кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою,

зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною в п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки - фіксована.

На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3100 грн. 00 коп.

Дана обставина підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей фор пей», згідно якого на підставі укладеного між товариством і ТОВ ФК «Вей фор пей» договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «Вей фор пей» 28.03.2021 року здійснено один переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику, сумі 3100 грн. 00 коп. (а.с.14).

П.п. 1.5., 1.6. Договору передбачено, що у разі підписання електронного договору він буде вважатися укладеним в письмовій формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) товариства. Датою прийняття (акцепту) та підписання кредитного договору (всіх без виключення його складових, а саме: цього договору; самої заяви-анкети; правил, паспорту кредиту; повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені З-ном України «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані) вважається дата складання та підписання сторонами заяви-анкети. Заява-анкета підписується сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію), що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Відповідно до п.4.3. Договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Згідно п.4.4. Договору, підписуючи цей договір із застосуванням процедури підпису, зазначеної у п. 4. 3. цього договору, сторони усвідомлюють та підтверджують, що відповідно до ст. 639 та ст.1055 ЦК України цей договір укладений сторонами у письмовій формі з дотриманням всіх вимог діючого законодавства України щодо процедури укладення та підписання договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем.

У відповідності до умов договору позичальник несе певну відповідальність, а саме п. 3.3. договору передбачено, що у разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення/оплати суми кредиту та/або процентів за користування ним, товариство має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 1% від неповернутої частини суми кредиту та/або процентів за користування ним за кожний день прострочення повернення (перевищення строку повернення) заборгованості з урахуванням наступних обмежень:

3.3.1. у разі, якщо сума, одержана за договором, не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення договору - сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання його зобов`язань не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної позичальником за договором;

3.3.2. у разі, якщо сума, одержана за договором, перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору - пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань позичальником на підставі договору, не може перевищувати половини суми, одержаної позичальником за цим договором.

Відповідно до п.3.8. договору сторони дійшли згоди, що строки позовної давності щодо стягнення неустойки закінчуються разом зі строками позовної давності за основним зобов`язанням з урахуванням умов п. 4.10 цього договору.

Згідно п.4.12. договору підписуючи цей договір сторони підтверджують свою домовленість та згоду на встановлення договірної позовної давності по всіх своїх взаємовідносинах за цим договором строком у 10 років. Підписуючи цей договір сторони підтверджують, що цей договір є договором про збільшення позовної давності та укладений у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Як з`ясовано судом і не спростовано в ході розгляду справи, підписанням договору відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок який в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором.

Отже, зазначені умови є публічною пропозицією розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України.

Також, згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 ЦК України.

Відповідно до ст.5 З-ну України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту.

Зі змісту ст.8 З-ну України «Про електронні документи та електронний документообіг», вбачається, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа, як доказу, не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 З-ну України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

А ст.12 З-ну України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Отже, позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.

Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.

Судом також з`ясовано, що 01.12.2021 року було укладено договір №1-12 відповідно до якого ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №491.

10.01.2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №491.

Тому, з огляду на викладене, ТзОВ «Коллект центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №491.

На момент розгляду справи заборгованість за договором відповідачем не погашається, відсотки за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Протилежного в судовому засіданні не доведено.

Отже, не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, відповідач порушив зазначені норми законодавства та умови договору.

Також судом перевірено, що з моменту отримання права вимоги до ОСОБА_1 позивачем не здійснювалося жодних додаткових нарахувань процентів.

Відповідно, загальний розмір заборгованості за договором №491 від 28.03.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника ОСОБА_1 , станом на день звернення до суду із позовом, згідно розрахунку заборгованості, становить 31246 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3100 грн. 00 коп., заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги 28146 грн. 00 коп. (а.с.14-16).

Саме така сума підлягає стягненню з відповідача, оскільки, відповідно до умов Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 р., ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідача щодо сплати процентів за користування кредитними коштами не в повному обсязі. Зазначене не протирічить нормам діючого законодавства та відповідає змісту ст.514 ЦК України.

Згідно із ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст.599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як визначено ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором чи законом, або розірвання договору.

В ст.612 ЦК України закріплено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до вимог ч.ч.1, 2 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, в даному випадку відповідач порушив умови кредитного договору, що свідчить про ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором від 28.03.2021 року, укладеним між ним та первісним кредитодавцем - ТзОВ «Служба миттєвого кредитування», права вимоги за яким в подальшому було відступлено.

Суд оцінює критично та не бере до уваги показання відповідача ОСОБА_1 про те, що кредитний договір він не укладав та будь-яких кредитних коштів не отримував, а також про те, що він загубив барсетку з документами, телефоном та банківськими картками, якими хтось скористався та взяв на його ім`я кредитні кошти.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні після втрати банківських карток відповідач не звертався в банківські установи для вжиття заходів щодо їх заблокування.

Не звертався він в Надвірнянський ВП чи Надвірнянський відділ ДМС з заявами про втрату паспорта.

Судом були задоволені клопотання відповідача про допит в судовому засіданні свідків, яких він зобов`язався забезпечити особисто та які, як він стверджував, могли підтвердити втрату ним документів, однак явку даних свідків ОСОБА_1 так і не забезпечив, клопотання викликати їх в судове засідання судовою повісткою суд не просив.

Не надав відповідач суду і копії написаних ним листів (заяв), які, як він переконував суд, писав в НБУ та кіберполіцію.

Крім того, ухвалою суду від 01.04.2025 року судом була витребувана з АТ КБ «Приват Банк» інформація та докази щодо отримання ОСОБА_1 кредитної картки та зарахування на неї кредитних коштів.

Як вбачається з відповіді КБ «Приват Банк» на запитувану інформацію від 20.04.2025 року №20.1.0.0.0/7-250411/44987-БТ на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 з ідентифікаційними даними ОСОБА_1 , як власника картки. З долученої до відповіді виписки по рахунку № НОМЕР_2 за договором №б/н за період 28.03.2021 року - 01.04.2021 року видно, що вона містить зарахування на суму 3100 грн. (а.с.99-100).

Також, як видно з розрахунку заборгованості ТзОВ ФК «Вей Фор Пей» 12.04.2021 року саме ОСОБА_1 частково сплатив відсотки, нараховані згідно кредитного договору в сумі 992 грн. 00 коп. (а.с.14-15).

Частинами 1-4 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, встановлені судом обставини не спростовані в судовому засіданні відповідачем по справі ОСОБА_1 , а його твердження, що він не укладав ніяких кредитних договорів, не підписував їх та не отриманував кредитнтих коштів, нічим окрім слів не підтверджені, тобто, на переконання суду, є голослівними.

З даного приводу суд констатує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «Коллект Центр» в цій частині, підлягає до задоволення.

Що стосується розподілу судових витрат між сторонами по даній справі, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі до суду позову, сформованого в системі «Електронний суд», про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 31246 грн. 00 коп., сплачено судовий збір в розмірі 3028 грн. 00 коп. згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів № від 22.07.2024 року (а.с.6).

Відповідно, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову ТзОВ «Колект Центр», з відповідача в користь позивача слід стягнути 3028 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Відносно вирішення питання щодо стягнення з відповідача в користь позивача витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, суд приходить до наступного висновку.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим суд констатує, що у відповідності до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №753/15683/15.

Згідно ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, правнича допомога надавалась позивачу ТОВ «Коллект Центр» адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» на підставі договору про надання правової допомоги №07-06/2024 від 07.06.2024 року (а.с.36-37).

Згідно долучених стороною позивача до матеріалів справи заявки на надання юридичної допомоги №38 від 01.07.2024 року, витягу з акту №1 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024 року, витрати ТОВ «Коллект Центр» на правничу допомогу склали 9000 грн. 00 коп. (а.с.43, 44).

Разом з тим, дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, складність справи та виконані адвокатом роботи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн. 00 коп.

На підставі наведеного, ст.ст.516, 525, 526, 530, 599, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст.76, 77, 80, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ТзОВ «Коллект Центр», , місцезнаходження: 01133, м.Київ, вул.Мечнікова, 3, офіс 306, - 31246 грн. 00 коп. заборгованості за договором №491 від 28.03.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ТзОВ «Коллект Центр», , місцезнаходження: 01133, м.Київ, вул.Мечнікова, 3, офіс 306, - 3028 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ТзОВ «Коллект Центр», , місцезнаходження: 01133, м.Київ, вул.Мечнікова, 3, офіс 306, - 4500 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

В решті вимог позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя Грещук Р.П.