Провадження № 2/947/2761/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

05.05.2025 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Бескровний Я.В., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2025 року до Київського районного суду м. Одеси через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява Дідик Світлана Валеріївна, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру, з якого відповідь отримано 02.05.2025 року.

Дослідивши матеріали позову, доходжу висновку про необхідність залишення останнього без руху з наступних підстав.

З письмових матеріалів справи встановлено, що у 2015 році у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 260.

Однак, шлюбні стосунки вони припинили з серпня 2017 р. через різні погляди на життя, права і обов`язки подружжя, несхожість характерів та 06.11.2017 р. рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано. Аліменти дитині не сплачував та не сплачує, жодним чином дитині не допомагав та не допомагає , не турбувався та не турбується про неї.

15.12.2024 р. ОСОБА_4 (донька позивачки) померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . Після смерті ОСОБА_4 дитина залишилась під наглядом бабусі (матір померлої ОСОБА_4 ) ОСОБА_2

Згідно з п. 4 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який несуперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Відповідно до п.5 ч. 3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Так, позивачкою заявлено позовну вимогу про призначення позивачки ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ст.61 ЦК України, орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1,2 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Отже, призначення опікуна вказаними нормами віднесено до компетенції органу опіки та піклування.

У порушення зазначених вимог, позивачка, звертаючись із вимогами про призначення опікуна, не зазначила у позовній заяві якими обставинами обґрунтовуються саме ці позовні вимоги; не вказано чи існують перешкоди у порядку ст.61 ЦК України щодо встановлення опіки уповноваженим на те органом; чи позивачці відмовлено у призначенні її опікуном. Так, згідно з п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Окрім того, відповідно до ч. 5 ст.177ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Однак позивачем на обґрунтування позову наводяться конкретні факти, які не підтверджуються відповідними доказами.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

За правилами ч.ч. 1, 3 ст.84ЦПКУкраїни учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третійстатті 83 цього Кодексу. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Будь-яких доказів того, що позивач є особою, яка відповідно до ст. 165 СК України має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема, що дитина проживає в сім`ї позивача, до позову не долучено.

Зокрема, позивач вказує, що останнє місце перебування відповідача ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 .

Однак, належних доказів на підтвердження вказаного факту, позивачем до матеріалів справи не долучено.

Окрім того, до участі в справі не залучений орган опіки та піклування представлений належною юридичною особою, що передбачено ч.4 ст. 19 СК України. Зокрема до матеріалів позову не додано доказів на підтвердження того, чи вживалися до відповідачки будь-які заходи впливу та реагування, що могло вказати на винну поведінку відповідачки, доказів щодо попередження матері про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу.

Разом із тим, у цьому контексті суд звертає увагу на позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц, відповідно до якої позбавлення батьківських прав є передчасним без відповідного висновку органу опіки та піклування і попередження батька про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Частиною 4 статті 19 Сімейного Кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів, зокрема про позбавлення батьківських прав участь органу опіки та піклування є обов`язковою.

Суддя зауважує, що відповідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Судом вжито заходів щодо встановлення місця реєстрації відповідача, а саме скеровано запит до до відділу адресної довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області та зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно відповіді відділу адресної довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, вбачається, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по м. Одесі та Одеській області не значиться.

Аналогічно за відомостями Єдиного державного демографічного реєстру особу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 не знайдено.

За змістом ч. 9 ст. 28 ЦПК України: позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Доказів, що відповідач у справі на території Київського району м. Одеси має майно, або відповідач був зареєстрований в місті Одеса, чи мав зареєстроване у встановленому законодавством порядку місце проживання або перебування, а так само постійне його заняття чи роботи матеріали справи не містять.

Суддя вважає за необхідне зазначити, та звернути увагу сторону позивача, що в даному випадку «останнє відоме місце проживання» відповідача без реєстрації, не може вважатися місцем проживання відповідача «зареєстрованим у встановленому законом порядку» для цілей застосування статті 27 ЦПК України при визначені підсудності такої справи, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Наведене вище визначення є місцем проживання в приватно-правовому розумінні.

Відносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-ІV (надалі за текстом «Закон №1382-ІV»).

У статті 3 Закону № 1382-ІV міститься визначення термінів, що вживаються у ньому, зокрема:

місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги;

місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги;

Механізм декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлення форми необхідних для цього документів визначає Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 цього Порядку декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради.

Особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Іншими словами, фактичне місце проживання відповідача без реєстрації не може вважатися місцем проживання відповідача «зареєстрованим у встановленому законом порядку» для цілей застосування статті 27 ЦПК України при визначені підсудності такої справи.

Враховуючи наведені обставини, суддя приймає до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом, а тому оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач дійсно мешкає/зареєстрований у встановленому законом порядку у Київського району м. Одеси, позовну заяву слід залишити без руху.

Чинним законодавством передбачено чіткі вимоги до реєстрації особою місця свого проживання чи перебування, та передбачено документи, які підтверджують таку реєстрацію.

Відтак, підсумовуючи викладене суддя зазначає, що для застосування положень ст. 27 ЦПК України, яка визначає підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача, необхідною умовою є саме наявність зареєстрованого місця проживання чи перебування відповідача. При цьому місце проживання чи перебування фізичної особи має бути зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Таким чином суддя вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху, з метою надання належних доказів, про місце реєстрації відповідачки ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.185ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За таких обставин, відповідно до вимог ч.1 ст.185 ЦПК України, позовна заява підлягає залишенню без руху.

Роз`яснити позивачу право протягом десяти днів з дня одержання ухвали суду усунути виявлені недоліки.

Керуючись ст.ст.175,177,185 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Дідик Світлана Валеріївна, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав залишити без руху.

Надати позивачеві стро к для усунення зазначених в ухвалі недоліків позовної заяви десять днів з дня отримання даної ухвали суду.

Роз`яснити, що у разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Копію ухвали направити позивачу для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Бескровний Я. В.