Провадження №2/760/5515/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Усатової І.А., за участю секретаря - Зеленчука М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод та вселення, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення та просить усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом її вселення до зазначеного житлового приміщення.

У позові зазначає, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 відповідно договору купівлі-продажу від 21 березня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кривенчук С.В., зареєстровано в реєстрі за № 1354.

Вказана квартира була придбана за час перебування позивача і відповідача у зареєстрованому 02 серпня 2003 року шлюбі.

Зазначає, що виходячи із норм діючого законодавства, квартира за АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності.

Після придбання кв. АДРЕСА_1 сторони та їх спільні діти почали проживати у вказаній кватирі, що підтверджується довідкою ТОВ «Житлосервіс Плюс» від 07.11.2016.

Стосунки між сторонами почали псуватись з 2022 року, а з січня 2024 року відповідач покинув місце спільного проживання, після чого сімейні стосунки фактично було припинено.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2024 року у справі № 199/1982/24 шлюб між сторонами розірвано.

Станом на 2024 рік в кв. АДРЕСА_1 залишилися проживати позивач з неповнолітнім сином, що підтверджується Актом про фактичне проживання особи складеного ТОВ «Житлосервіс Плюс» від 15.08.2024.

Після розірвання шлюбу право спільної сумісної власності на квартиру та право на користування житлом позивачки відповідачем не визнається.

З жовтня 2024 року відповідач почав чинити позивачці перешкоди у користуванні спільною сумісною власністю, якою є квартира АДРЕСА_1 .

З 10 по 14 жовтня 2024 року позивачка виїжджала з Києва на оздоровлення та була відсутня у квартирі, чим скористався відповідач.

13 жовтня 2024 року відповідач направив позивачці повідомлення на електронну пошту про зміну замків у спільній квартирі та обмежив доступ до житла.

Зазначає, що 14 жовтня 2024 року вона не лише не змогла потрапити до власної оселі через зміну замків, а й підпала під погрози з боку невідомих осіб, що застосовуючи фізичний вплив та психологічний тиск перекрили доступ позивачки до житла, що підтверджуються її заявами до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 14.10.2024. А за результатами таких звернень позивачці було надано послуги в Київському міському центрі гендерної рівності, запобігання та протидії насильству, що підтверджується довідкою № 051/043/Б-100-100 від 25.10.2024.

Позивач просить усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом її вселення до зазначеного житлового приміщення.

Ухвалою судді від 08 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

05 грудня 2024 року через систему «Електронний Суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Заявлений позов відповідач не визнає мотивуючи тим, що був вимушений покинути місце спільного проживання по причині постійного психологічного і економічного насильства зі сторони позивача, що включало приниження, образи, контроль, маніпуляції, погрози, шантаж, газлайтинг.

З врахуванням наведеного, відповідачем було прийнято рішення щодо звернення до суду з позовом про припинення шлюбу.

Намагаючись захиститися від дій позивача та членів її сім`ї, відповідач звертався до гарячої лінії Громадська організація «Ла Страда-Україна», мобільної бригади соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства, а також в Київський міський центр гендерної рівності, запобігання та протидії насильству та проходив роботу з психологом центру щоб впоратися з моральною шкодою наслідків психологічного насильства, яке здійснювали і здійснюють позивач та члени її сім`ї.

Зазначає що, позивач, неодноразово використовувала квартиру для проживання в ній сторонніх осіб.

І саме проти цього відповідач і заперечував. У квартирі знаходились і на сьогоднішній день знаходяться його особисті речі і, враховуючи знаходження в квартирі третіх сторонніх осіб, з метою захисту свого майна та недопущення несанкціонованого доступу до нього, відповідач був змушений змінити замки.

Крім того, 08 жовтня 2024 року стало відомо про те, що позивач передала ключі від квартири третій особі (про факт передачі ключів позивач повідомила матері відповідача та сину).

Зазначене так само стало підставою для вимушеної зміни замків.

Фізично, передати ключи для можливості користування квартирою позивачу не має можливості, оскільки вхідні двері мають верхній і нижній замки.

Щодо нижнього замка двері, то він має функцію механічного перепрограмування ("майстер-ключ система"). Для зміни конфігурації замка та блокування старих ключів використовується спеціальний майстер ключ, який існує в єдиному екземплярі. Після перепрограмування замка старі ключі, в тому числі і той, що знаходиться у позивача стали недійсними.

На даний момент відповідач не має можливості надати позивачу новий ключ, оскільки майстер ключ є тільки в єдиному екземплярі, у можливості зробити дублікат такого ключа в майстерні відмовили.

Разом з тим відповідач зазначає, що до Солом`янського УП ГУНП у місті Києві позивач, із заявами, зверталась неодноразово - 15.06.20204, 30.06.20204, 01.07.2024, кожного разу описуючи «кримінальні правопорушення», які на її думку вчинялись відповідачем.

Але жодного разу при проведенні перевірок, викладене у заявах жодного разу підтверджено не було, як і в заявах від 14.10.2024, на які посилається позивач.

Зазначає, що в квартирі АДРЕСА_2 на даний час ніхто не проживає.

А також, що позивач, при зустрічі з адвокатом Чехович Т. Г., чітко зазначила, що не бажає проживати та користуватись зазначеною квартирою.

Крім того, наразі між сторонами вирішується питання щодо позасудового вирішення спору стосовно розподілу майна, в тому числі і квартири АДРЕСА_2 .

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Подібні положення містить і стаття 368 ЦК України.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Також, права власника майна визначені статтями 316, 321 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до 150 ЖК України право розпорядження приватним житлом належить його власнику.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Встановлено, що сторони з 02 серпня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, розірваного Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2024 року у справі № 199/1982/24.

Квартира АДРЕСА_1 , щодо якої існує спір, була придбана ОСОБА_2 відповідно договору купівлі-продажу від 21 березня 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кривенчук С.В., зареєстровано за № 1354.

Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначає, що як убачається з довідок ТОВ «Житлосервіс Плюс» від 07.11.2016 та від 15.08.2024 позивач, відповідач та їх спільні діти почали проживати в квартирі АДРЕСА_1 з 2016 року, а з серпня 2024 року фактично залишились проживати позивач з сином 11.11.2011 народження.

З 14.10.2024 позивач не має доступу до квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується заявами ОСОБА_1 до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 14.10.2024.

Відповідач у наданому відзиві визнав факт заміни ключів та наявність у нього єдиного екземпляра, який він позивачці не надавав.

Також відповідач у відзиві визнає, що в спірній квартирі на даний час ніхто не проживає.

З наданих як позивачем так і відповідачем довідок про отримання послуг Київського міського центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству вбачається наявний між сторонам конфлікт та неможливість спільного користування житлом, належним сторонам на праві спільної сумісної власності.

Обставини відсутності у позивача доступу до квартири АДРЕСА_1 , що зумовлено діями відповідача доводиться заявами ОСОБА_1 від 14.10.2024 та визнається сторонами у справі.

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Щодо доводів, на які посилається відповідач, як на підставу зміни замків до квартири АДРЕСА_1 , суд залишає поза увагою, оскільки такі доводи не стосуються предмету спору, який розглядається судом.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заявляючи вимогу про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, заявник має довести своє право на користування даною квартирою, право на вселення у цю квартиру, наявність перешкод та порушення права саме відповідачем.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

З огляду на викладене, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні шляхом її вселення до зазначеного житлового приміщення, підлягають задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати.

Позивачем при подачі позову було понесено витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з Відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 82, 133, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом її вселення до зазначеного житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Усатова І.А.