Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/646/25

Провадження № 2/348/578/25

21 травня 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Валігурського Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засіданняза наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом товариства "Фінансова компанія "Пінг-Понг" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1.1. ТОВ «Фінансова компанія "Пінг-Понг» (далі позивач) подало позов до ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 грудня 2019 року між ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 2025168 у формі електронного документу в особистому кабінеті Позичальника, що створений на веб-сайті Товариства miloan.ua. Відповідно до умов вказаного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти (фінансовий кредит) в сумі 12000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом

09 жовтня 2020 року між первісним кредитором та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 03/10, відповідно до умов якого до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача.

В подальшому 24 січня 2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено Договір факторингу № 1/15. Відповідно до Витягу з Додатку до вказаного договору факторингу до ТОВ «ФК «Пінг-Понг» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 21426,49 грн.

Оскільки відповідач заборгованість за кредитом не сплатив, позивач просить стягнути з нього на свою користь 7 192,74 грн заборгованості за кредитом, 14 233,75 грн заборгованості за процентами, а також 6 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без його участі, просив розгляд справи проводити у спрощеному провадженні на підставі наявних доказів та матеріалів, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

1.2. Відповідач, належним чином повідомлена про розгляд справи, що підтверджується повідомленням про вручення їй рекомендованого листа 050 з копією ухвали про відкриття провадження у справі. Крім того в матеріалах справи міститься заява представника відповідача адвоката Зубченко І.І. про ознайомлення з матеріалами даної справи в електронному вигляді, відповідно до якої судом надано адвокату доступ до матеріалів даної справи в електроній формі. Проте відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань від відповідача та його представника не надходило.

Відповідно до положень ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України суд вважає, що відповідач та її представник повідомлена про розгляд справи належним чином.

2. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 24.03.2025 суд відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у справі матеріалів.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи проводиться судом за відсутності учасників справи.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

3.1. Судовим розглядом встановлено, що 17 грудня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір № 2025168 (далі - Договір) в електронній формі в особистому кабінеті Позичальника, що створений на веб-сайті Товариства miloan.ua, відповідно до умов якого Позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору(далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений ц п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.

Відповідно до п.п. 1.3., 1.4. Договору Кредит надається строком на 1 день з 17.12.2019, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 18.12.2019 року.

В пунктах 1.5., 1.5.1, 1.5.2, 1.6 Договору сторони погодили, що сукупна вартість кредиту складає 1500.00 грн в грошовому виразі та 4,562.00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Сукупна вартість кредиту розрахована виходячи з припущення, що Кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що Позикодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі. Комісія за надання кредиту: 1200.00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом: 300.00 грн, які нараховуються за ставкою 2.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. 1.6. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3. цього Договору.

Згідно п.п. 2.2.2., 2.2.3. Договору нарахування Позикодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування. Проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4., якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п. 1.5.2. процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6. Договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п. 1.5.2. процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти за користування кредитом з дня наступного за днем визначеним п. 1.4. продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з Позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства.

Згідно платіжного доручення № 5288076 від 17.12.2019 року вбачається, що ТОВ «Мілоан» перераховано відповідачу ОСОБА_1 на картковий рахунок № НОМЕР_1 кошти в сумі 12 000,00 грн. згідно договору № 2025168.

Як вбачається з розрахунку заборгованості (відомості про щоденні нарахування та погашення), у відповідача рахується заборгованість за договором № 2025168 в розмірі 21 426,49 грн, з яких: 7192, 74 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту та 14 233,75 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими за період з 17.12.2019 по 31.05.2020 (включно). При цьому, ОСОБА_1 частково здійснювала оплату по кредиту а саме: 18.12.2019 оплатила комісію за оформлення кредиту в сумі 1200 грн, частково комісію за пролонгацію на загальну суму 3 155,83 грн., погашення заборгованості по тілу кредиту - на загальну суму 4 807,26 грн, а також на погашення процентів по кредиту - 8 484,57 грн.

Згідно умов Договору про відступлення прав вимоги від 09.10.2020 №03/10 ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за Кредитним договором № 2025168 від 17.12.2019 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача .

24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» укладено Договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку до Договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Кредитним договором № 2025168 від 17.12.2019, на загальну суму заборгованості 21 426, 49 грн.

На виконання вимог п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» було вжито заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення відповідачу Досудової вимоги про сплату заборгованості за Кредитним договором про споживчий кредит №2025168 від 17.12.2019.

Доказів сплати відповідачем заборгованості матеріали справи не містять.

4. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (стаття 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами. (стаття 629 ЦК України).

Частиною1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). (ч 1 статті 530 ЦК України)

Відповідно до статті 525, частини 1 статті 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (частина 1 статті 1048 ЦК України)

За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина 1 статті 625 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема внаслідок відступлення права вимоги.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ч.1 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату ( у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої (боржника).

5. Висновки суду.

Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування».

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, вказуючи на невиконання останнім зобов`язання щодо повернення кредиту у строки передбачені кредитним договором.

Уклавши Договір відповідач отримав від ТОВ «Мілоан» грошові кошти в сумі 12 000,00 грн для задоволення особистих потреб на умовах зворотності, строковості та платності.

Проте умов укладеного Договору відповідач належним чином не дотримався, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в сумі 7 192,74 грн простроченої заборгованості за кредитом.

Щодо вимог про стягнення процентів.

Поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

З відомостей щодо нарахування та погашення, здійснених ТОВ "Мілоан", слідує, що проценти за користування кредитом нараховувались відповідачу з 18.12.2019 по 31.05.2020.

Як встановлено судом, згідно з умовами викладеними у пунктах 1.3., 1.4., 2.2.3. Договору строк кредитування погоджений сторонами на 1 день до 18.12.2019 з можливістю пролонгації на 60 днів починаючи з 19.12.2019.

Іншого, конкретно визначеного строку кредитування умови Договору не містять.

Таким чином позикодавець мав право на отримання процентів за користування кредитом до 16.02.2020.

Отже, проценти за період з 17.02.2020 по 31.05.2020 в сумі 9 422,28 грн нараховані за межами строку кредитування.

Отже, строк кредиту є таким, що закінчився, як і право відповідача законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога про стягнення процентів за користування позикою за межами строку встановленого Договором судом відхиляється.

До стягнення підлягають проценти нараховані та не сплачені з 19.12.2019 до 16.02.2020 включно в сумі 4 811,47, як встановлено у п.п. 1.3., 1.4., 2.2.3. Договору.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню 12004,21 грн заборгованості, з яких 7 192,74 грн простроченої заборгованості за кредитом та 4 811,47 грн заборгованості за нарахованими процентами.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 357,15 грн витрат по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг).

Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Вартість виконаних робіт згідно детального опису наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 43657029 від 01.11.2024 року та додаткової угоди до нього становить 6 000 грн.

Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача суд враховує характер правовідносин, спір щодо яких вирішувався у спрощеному позовному провадженні, обсяг підготовлених адвокатом доказів, ціну позову. Виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру суд дійшов висновку, що обґрунтованим є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн.

Отже, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1680,75 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 223, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Пінг-Понг" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Пінг-Понг" 7 192 (сім тисяч сто дев`яносто дві) грн 74 коп заборгованості за кредитом, 4811 (чотири тисячі вісімсот одинадцять) грн 47 коп. заборгованості за процентами, 1 357 (одну тисячу триста п`ятдесят сім) грн 15 коп витрат по сплаті судового збору, 1 680 (одну тисячу шістсот вісімдесят) грн 75 коп. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 15 042 (п`ятнадцять тисяч сорок дві) грн 11 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Пінг-Понг», зареєстроване місцезнаходження: вул. Рибальська, буд. 22, м.Київ, 01011, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Валігурський Г.Ю.