Провадження № 6/750/91/25
У Х В А Л А

12 травня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі судді Супруна О.П., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в цивільній справі № 750/11051/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання виконати мирову угоду,

в с т а н о в и в :

20.04.2025 ОСОБА_1 через адвоката Кутукова С.О. засобами поштового зв`язку звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 750/11051/16-ц, виданого 12.09.2017 Деснянським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 229,00 грн на виконання укладеної між ними мирової угоди. Також заявник просить поновити строк для пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання.

У відповідності з частиною тринадцятою статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.01.2017 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 229,00 грн на виконання укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мирової угоди, затвердженої ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.11.2013 у справі № 750/8949/13-ц (а.с. 61-63).

Указане рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.01.2017 набрало законної сили і на його виконання стягувачу було видано виконавчий лист.

16.07.2018 старшим державним виконавцем Деснянського ВДВС м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Юхрименком І.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження

№ 56783218 з примусового виконання виконавчого листа № 2/750/161/17, виданого 12.09.2017 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 229,00 грн.

Постановою головного державного виконавця Деснянського ВДВС у

м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кравченко Ю.С. від 18.06.2021 вищевказаний виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення.

Із інформації Деснянського ВДВС у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07.04.2025 № 27.21-16/43083 убачається, що залишок не стягнутої суми у виконавчому провадженні № 56783218 з примусового виконання виконавчого листа № 2/750/161/17, виданого 12.09.2017 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 229,00 грн, становить 4 341,25 грн.

При цьому, стягувач стверджує, що не отримувала від органу ДВС постанову про повернення виконавчого документа та оригінал виконавчого листа у справі

№ 750/11051/16-ц, оскільки у 2016 році змушена була виїхати за кордон, де проживає й наразі, а тому вважає, що вказаний виконавчий лист було втрачено при пересилці, що є підставою для видачі дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

На час звернення до суду із заявою рішення суду не виконано.

Щодо вимоги про видачу дубліката виконавчого листа

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi «проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004 № 18966/02).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі за текстом Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Згідно з пунктом 17.4 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

За таких підстав, суд вважає за необхідне заяву задовольнити та видати дублікат виконавчого листа, оскільки його оригінал втрачено, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.01.2017 у справі № 750/11051/16-ц по теперішній час залишається не виконаним, а в матеріалах справи відсутні належні докази повернення виконавчою службою стягувачу виконавчого документа, що тим самим не спростовує доводи стягувача про те, що виконавчий документ отримано від виконавчої служби не було, що такий втрачено, до того ж втрачено не з її вини.

Щодо вимоги про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

Діюче законодавство не містить переліку обставин, що підлягають врахуванню судом при вирішенні питання поновлення пропущеного строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку має оцінити доводи, що наведені в обґрунтування заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, та зробити висновок щодо поважності чи не поважності причини пропуску строку.

У даному випадку причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання обумовлені втратою виконавчого документа не з вини стягувача, з огляду на що такі причини пропуску строку є поважними.

Суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд

(ст. 129-1 Конституції України).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

За змістом визначеного статтею 18 ЦПК України імперативного припису, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно допуску до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуації, що суперечить принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язались поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19.03.1997 у справі «Горнсбі про Греції» (Hornsby v. Greece), рішення від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України»).

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Глоба проти України» №15729/07 від 05.07.2012 вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції серед іншого (inter alia) захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній із сторін. Відповідно виконанню судових рішень не можна перешкоджати, відмовляючи у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконує вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

На переконання суду, остаточне судове рішення не може залишатися невиконаними на шкоду одній із сторін, в даному випадку на шкоду стягувачу ОСОБА_1 .

Із огляду на викладене, а також на відсутність в матеріалах справи ані доказів направлення органом державної виконавчої служби постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, ані доказів їх отримання останньою, суд знаходить підстави для видачі дубліката виконавчого документа № 750/11051/16-ц, виданого 12.09.2017 Деснянським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 229,00 грн на виконання укладеної між ними мирової угоди, та поновлення строку для його пред`явлення до виконання.

Керуючись ст. ст. 258-261, 352, 354, 433, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі № 750/11051/16-ц задовольнити.

Поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 750/11051/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 229,00 грн (десять тисяч двісті двадцять дев`ять гривень 00 копійок) на виконання укладеної між ними мирової угоди.

Видати дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 229,00 грн (десять тисяч двісті двадцять дев`ять гривень 00 копійок) на виконання укладеної між ними мирової угоди, на виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.01.2017, ухваленого в цивільній справі № 750/11051/16-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя