Справа № 148/346/25
Провадження №2/148/326/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Тульчина в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту нерухомого майна,-

встановив:

В лютому 2025 ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , житель Вінницької області, м. Тульчин. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В поточному році вона звернулася в Тульчинську державну нотаріальну контору з приводу оформлення спадщини після смерті її батька, але нотаріусом було виявлено інформацію щодо зареєстрованої заборони відчуження на все нерухоме майно, що належало її покійному батькові, в тому числі на зазначений житловий будинок.

З інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що на нерухоме майно, в тому числі на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладено арешт згідно постанови державного виконавця Тульчинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 14.02.2007 №5364806, номер запису про обтяження 10893970.

У зв`язку із закінченням строків зберігання виконавче провадження, на підставі якого було накладено арешт, знищено і правові підстави для зняття арешту Тульчинським відділом державної виконавчої служби відсутні.

Позивачка вважає, що існування арешту та запису про нього в Єдиному реєстрі заборон та відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує її законні права щодо оформлення спадкових прав на спадкове майно після смерті батька.

В зв`язку з викладеним позивачка просить cкасувати арешт нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2 , а саме: житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 10893970, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження 5364806, 14.02.2007, Відділ державної виконавчої служби Тульчинського районного управління юстиції.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. До суду від представника позивача надійшла заява, в якій він просить розглянути справу в його відсутність та відсутність позивачки, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача Тульчинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася. Від неї до суду надійшов лист, в якій вона просить розглядати дану справу без її участі.

Представник відповідача Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився. Від нього до суду надійшла письмова заява, в якій він просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , повторно виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області 29.04.2011, батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 (а.с. 7).

Згідно витягу з реєстру Тульчинської територіальної громади місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , про що вчинено актовий запис № 88 від 10.05.2011. Вказане підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області 10.05.2011(а.с. 9).

З довідки КП «Тульчинське МБТІ» від 12.11.2024 (а.с. 10) слідує, що станом на 31.12.2012, згідно архівних даних, власником нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , був ОСОБА_2 в цілому на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 13.05.1996, посвідчено Вінницькою Т.О. Тульчинською ДНК Р№ 2-25 (а.с. 11), зареєстроване в КП «Тульчинське МЕТІ» 27.05.1996 під Р№ 2222.

З копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 16.04.2025 судом встановлено, що відомості про реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 за іншими особами не зареєстровано (а.с. 49).

Також з копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна судом встановлено, що відносно нерухомого майна ОСОБА_2 існує обтяження за наступними параметрами: реєстраційний номер обтяження: 10893970, зареєстровано 02.03.2011 реєстратором: Вінницька філія державного підприємства "Інформаційний центр Міністерства юстиції України, 21008, Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Пирогова, 154-А, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, 5364806, 14.02.2007, Відділ державної виконавчої служби Тульчинського районного управління юстиції (а.с. 12).

З листа Тульчинського відділу ДВС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 526/2217-25 від 30.01.2025 вбачається, що на виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_1 , на користь фізичних, юридичних осіб та держави. Крім того, на виконанні у Тульчинському відділі державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не перебувають відкриті виконавчі провадження, щодо ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_1 на користь фізичних, юридичних осіб та держави (а.с.13 ).

З постанови державного нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори від 21.04.2025 №221/02-31 судом встановлено, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (будинок садибного типу), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її батька ОСОБА_2 у звязку з навністю арешту всього нерухомого майна, належного спадкодавцеві ОСОБА_3 (а.с. 48).

Вирішуючи даний спір, суд виходить із такого.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 33 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

З аналізу норм Закону України "Про виконавче провадження" щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що державний виконавець мав при закінченні виконавчого провадження щодо боржника зняти накладений ним арешт на нерухоме майно.

Як вбачається з досліджених судом доказів скасування арешту в досудовому порядку державним виконавцем при закінченні виконавчого провадження не було здійснено.

Суд бере до уваги, що за змістом ч. 1 р. Х Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби лише завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16).

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що арешт на майно було накладено органом виконавчої служби у 2007 році, на даний час на виконанні у відділі виконавчої служби не перебувають виконавчі провадження щодо позивачки ОСОБА_1 та її батька ОСОБА_2 . Також, у ході розгляду справи не здобуто доказів того, що у позивачки є будь-які майнові зобов`язання на забезпечення виконання яких може існувати таке обтяження.

Також судом встановлено, що позивачка володіє майном, яке арештоване, а саме будинком АДРЕСА_1 , який є місцем її проживання, вона не є стороною відповідного виконавчого провадження, а є спадкоємцем майна боржника ОСОБА_2 , отже нею обрано вірний спосіб захисту як скасування арешту (скасування обтяження нерухомого майна). Також встановлений той факт, що на дане спадкове майно накладено обтяження у виді арешту. Наявність даного арешту на спадкове майно порушує право власності позивачки, зокрема, щодо реєстрації та розпорядження цим майном.

Враховуючи те, що на даний час позивачка, як спадкоємиця власника майна (боржника), не має можливості належним чином здійснювати своє право власності на спадкове майно, підстави для збереження арешту, накладеного на це майно, за відсутності невиконаних виконавчих проваджень, на переконання суду, відсутні. У зв`язку з чим, враховуючи, що відповідач не заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 , суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки вони знайшли підтвердження в ході судового розгляду, та вважає можливим їх задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись п. 33 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, ст.ст. 15, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, ст. 263- 265 ЦПК України,Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2 , а саме: житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 10893970, зареєстровано 02.03.2011 реєстратором: Вінницька філія державного підприємства "Інформаційний центр Міністерства юстиції України, 21008, Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Пирогова, 154-А, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, 5364806, 14.02.2007, Відділ державної виконавчої служби Тульчинського районного управління юстиції.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 08.05.2025.

Суддя Л.А. Штифурко