Справа № 450/2211/24 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В. Є.
Провадження № 22-ц/811/3778/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін,розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації.

В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що 19 травня 2021 року о 09 год. 00 хв. у м. Львові на перехресті просп. Ч. Калини - вул. Листопадна відбулася ДТП за участю автомобіля марки «Опель» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням відповідача та транспортного засобу марки «Мерседес» номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок якої останньому завдано механічні пошкодження.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у згаданій ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. На момент ДТП автомобіль марки «Мерседес» номерний знак НОМЕР_2 був застрахований згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту № FO-00738948 від 26 червня 2020 року, за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, завдану вказаному транспортному засобу.

Страхувальник за згаданим договором добровільного страхування наземного транспорту звернувся до страховика з заявою про сплату страхового відшкодування, на підставі якої останнім виплачено страхове відшкодування у розмірі 52144 грн. 52 коп.

Зазначили, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ТзДВ «СК «ГАРДІАН» на підставі полісу № 202368299. В порядку врегулювання спору ТзДВ «СК «ГАРДІАН» виплатило на користь ПрАТ «СГ «ТАС» суму страхового відшкодування у розмірі 40 278 грн. 12 коп., у зв`язку з чим різниця у виплаті в сумі 11866 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Просили стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова група «ТАС» 11 866 грн. 40 коп. завданої шкоди в порядку суброгації.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації - відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила представник Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС».

В апеляційній скарзі покликається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права не застосував ті норми закону, які підлягали застосуванню, а саме не застосував ст. 108 Закону України «Про страхування» та ст. 1194 ЦК України, а також не врахував всі норми Методики.

Звертає увагу, що на дату ДТП (19 травня 2021 року) строк експлуатації пошкодженого ТЗ MERCEDESBENZ E 350, д.н. НОМЕР_2 становив понад 7 років (10 років), то ТДВ «СК «ГАРДІАН» була обмежена законом у виплаті страхового відшкодування ПрАТ «СГ «ТАС» у повному обсязі завданої майнової шкоди та мала виплатити страхове відшкодування лише з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, визначеного Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092.

Зазначає, що ТДВ «СК «ГАРДІАН» на адвокатський запит представника позивача роз`яснило, що було застосовано коефіцієнт фізичного зносу.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від

11 листопада 2024 року у справі № 450/2211/24 повністю та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 12 травня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 19 травня 2021 року о 09 год. 00 хв. у м. Львові на перехресті просп. Ч. Калини - вул. Листопадна, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Опель» номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Мерседес» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який зупинився попереду, чим порушив вимоги пунктів 1.5, 12.1, 13.1 ПДР України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 червня 2021 року у справі № 450/1967/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні згаданого правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на автомобіль марки «Опель» номерний знак НОМЕР_1 станом на момент ДТП була застрахована в ТзДВ «СК «ГАРДІАН» згідно з полісом № 202368299. Сума страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну становить 130000 грн., а розмір франшизи складає 2500 грн.

Із заяви на виплату страхового відшкодування від 29 червня 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 звернулась до ПрАТ «СГ «ТАС» про сплату страхового відшкодування.

Рахунком на оплату № 58 від 15 червня 2021 року та рахунком № 0022 від 17 червня 2021 року встановлено, що загальна вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Мерседес» номерний знак НОМЕР_2 становить 54644 грн. 52 коп.

Як вбачається з страхового акта № 18978/17/921 від 06 липня 2021 року та додатку № 1 до нього, сума страхового відшкодування, яка розрахована ПрАТ «СГ «ТАС» та підлягає виплаті, складає 52144 грн. 52 коп., з врахуванням розміру франшизи у розмірі 2500 грн., сплата якої покладена на відповідача ОСОБА_1 .

З платіжної інструкції № 195861 від 08 липня 2021 року вбачається, що ПрАТ «СГ «ТАС» виплатило виконавцю робіт ТзОВ «ЕНВЕТРО» за рахунком на оплату № 58 від 15 червня 2021 року та рахунком № 0022 від 17 червня 2021 року суму страхового відшкодування у розмірі 52144 грн. 52 коп.

З платіжного доручення № 23014 від 08 жовтня 2021 року встановлено, що ТзДВ «СГ «ГАРДІАН» сплатило на користь ПрАТ «СГ «ТАС» суму страхового відшкодування у розмірі 40278 грн. 12 коп. в порядку регресу.

Ліміт страхового відшкодування за шкоду, завдану майну, відповідно до страхового поліса № 202368299, на підставі якого була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, становить 130 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що суд вважав необґрунтованими позовні вимоги, заявлені позивачем до відповідача, який керував транспортним засобом з укладеним відповідним договором страхування та за яким було сплачено відповідні страхові платежі, оскільки розмір завданої ОСОБА_1 майнової шкоди не перевищує ліміту відповідальності відповідно до полісу № 202368299 (розмір шкоди - 54644 грн. 52 коп., ліміт відповідальності - 130000 грн.).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

Таким чином, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до ПрАТ «СК «ТАС» після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, згідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, від 27.03.2019 р. у справі № 752/16797/14-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено: «…Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови, - винною особою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні».

Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 641/10491/15-ц (провадження № 61-12709св21).

Матеріалами справи встановлено, що відповідальність ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП була застрахована у ТзДВ «СК «ГАРДІАН», яке відшкодувало частково майнову шкоду, в розмірі 40 278 грн. 12 коп., завдану власнику пошкодженого автомобіля, замість особи, визнаної винною у ДТП.

Отримавши часткове задоволення своїх вимог від страховика винної особи (боржника в деліктних правовідносинах), ПрАТ «СГ «ТАС» як новий кредитор (після суброгації) в деліктних правовідносинах звернувся з позовом до ОСОБА_1 як до особи, відповідальної за шкоду з вимогою сплатити решту майнової шкоди.

В даному випадку деліктні правовідносини тісно взаємопов`язані з відносинами страхування, тому врахуванню підлягає висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, згідно з яким відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду погодилася з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Вказаний правовий висновок є актуальним та підлягає застосуванню в даній справі.

Встановлено, що Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на автомобіль марки «Опель» номерний знак НОМЕР_1 станом на момент ДТП була застрахована в ТзДВ «СК «ГАРДІАН» згідно з полісом № 202368299.

Згідно вищенаведеного договору, сума страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну становить 130 000 грн., а розмір франшизи складає 2500 грн.

Розмір завданої шкоди оцінено в сумі 52144 грн. 52 коп.

Таким чином, застрахований ліміт відповідальності відповідача за завдану майнову шкоду перевищує фактично розмір заявленої позивачем шкоди (52144 грн. 52 коп.).

Звертаючись до суду із цим позовом, АТ «СК «ТАС» зазначало, що розмір виплаченого страхового відшкодування складає 40 278 грн. 12 коп., проте, різниця між розміром фактично завданої шкоди та відшкодованої (11 866 грн. 40 коп.) за полісом обов`язкового страхування ТзДВ «СК «ГАРДІАН» підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, до суду першої інстанції позивачем не було надано жодних доказів того, чому розмір страхового відшкодування, який обрахований та виплачений позивачем потерпілій особі в сумі 52 144 грн. 52 коп. не був повністю в межах ліміту відповідальності відшкодований страховиком винної особи за полісом № 202368299, а також не надано доказів відмови ТзДВ «СК «ГАРДІАН» у виплаті позивачу сплаченої ним суми страхового відшкодування у повному розмірі 52144 грн. 52 коп.

Позивач не надав також доказів того, що він звертався до ТзДВ «СК «ГАРДІАН» із заявою про неповне погашення страхової виплати. Ні до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції позивачем не було надано доказів того, що ТзДВ «СК «ГАРДІАН» здійснено розрахунок страхового відшкодування із врахуванням фізичного зносу автомобіля.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача, який покликається на те, що різниця у вказаних сумах страхового відшкодування, яку він просить стягнути з винуватця ДТП, виникла в результаті застосування коефіцієнта фізичного зносу автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, розглядаючи справу в межах позовних вимог та з урахуванням того, що сума страхового відшкодування, виплачена позивачем у розмірі 52 144 грн. 52 коп., повністю охоплюється лімітом відповідальності страхової компанії, в якій була застрахована цивільно - правова відповідальність винуватця ДТП.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»- залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 травня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.