Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1265/24

номер провадження 2/695/233/25

31 березня 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря с/з Біліченко С.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Золотоноша цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості:

за Договором позики № 78497367 в розмірі 46000,00 грн., з яких: 11500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 34500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

за Кредитним договором № 100008269 в розмірі 4025,00 грн., з яких: 1000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2925,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 100,00 грн. - заборгованість за комісією.

за Договором позики № 5377533 в розмірі 11060,00 грн., з яких: 3500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7560,00 грн. - сума заборгованості за процентами за користування позикою;

за Кредитним договором № 26057-03/2023 в розмірі 38849,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28849,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 14 березня 2023р. між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 78497367.

14.06.2021 між TOB «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників

Відповідно до Реєстру боржників №10 від 21.09.2023 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 46000,00 грн., з яких: 11500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 34500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором позики № 78497367 в розмірі 46000 грн., з яких: 11500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 34500 грн. - сума заборгованості за відсотками.

11 травня 2023р. між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 100008269 в електронній формі.

28 вересня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 28092023, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 28 вересня 2023 року до Договору факторингу № 28092023 від 28 вересня 2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 4025 грн., з яких: 1000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2925 грн. - сума заборгованості за відсотками; 100 грн. - заборгованість за комісією.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 100008269 в розмірі 4025 грн., з яких: 1000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2925 грн. - сума заборгованості за відсотками; 100 грн. - заборгованість за комісією.

27 березня 2023р. між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 5377533, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису).

10.08.2023 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 10-08/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Маніфою» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МАНІФОЮ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 10.08.2023 до договору факторингу № 10-08/2023 від 10.08.2023 (витяг з Реєстру боржників додається), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 11060 грн., з яких: 3500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7560 грн. - сума заборгованості за процентами за користування позикою.

Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором позики № 5377533 в розмірі 11060 грн., з яких: 3500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7560 грн. - сума заборгованості за процентами за користування позикою

16 березня 2023 р. між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 26057-03/2023, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

03.07.2023 на підставі договору факторингу №3072023, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» фактор стає новим кредитором в зобов`язаннях, що виникли із основних договорів, та отримує права вимоги по зобов`язанням за основними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за основними договорами, строк платежу за якими настав, а також вимоги по основним договорам, які виникнуть в майбутньому, з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі відповідно до додатку №2 до цього Договору.

27.10.2023 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 27102023, у відповідності до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги до боржників, вказані в реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №27102023 від 27.10.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 38849 грн., з яких:10000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28849 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 26057-03/2023 в розмірі 38849 грн., з яких: 10000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28849 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Всього позивач просить стягнути з відповідача заборгованості за вищевказаними договорами в загальному розмірі 99934,00 грн., а також понесені судові витрати.

Ухвалою судді 10.04.2024 відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Від представника відповідача на адресу суду 02.05.2024 р., надійшли відзиви окремо по кожному кредитному договору, в яких сторона відповідача просила: роз`єднати позовні вимоги в окремі провадження щодо кожного кредитного договору; відмовити в задоволенні позовних вимог повністю; стягнути з позивача витрати на правничу допомогу, які має понести відповідач. У відзивах відповідач вказує, що позивачем не надано суду жодних доказів видачі відповідачу кредитних коштів за спірними кредитними договорами. Надання розрахунку суми заборгованості або витягу з реєстру прав вимоги є недостатнім для підтвердження наявності заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості та витяг з реєстру прав вимоги не є первинними документами, що підтверджують факт видачі коштів відповідачу. Наголошує, що позивачем не було надано жодних доказів видачі відповідачу кредитних коштів за спірними договорами. Позивачем не доведено, що відповідач отримав та використовував одноразовий ідентифікатор, реєструвався в інформаційно телекомунікаційній системі, що телефон, зазначений в договорі, належить відповідачу. Позивачем не надано обґрунтування правомірного нарахування заборгованості.

06.05.2024 р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Електронний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договір не був би укладений. Жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання вищезазначеного договору, відповідачем висловлено не було. Обставини укладення вищевказаного договору Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами. Відповідач був належним чином ознайомлений з умовами договору. Вказаний договір та його умови в судовому порядку не оскаржувався, договір не визнавався недійсним, тому є таким, що відповідає волевиявленню сторін. В обґрунтування доводів відзиву на позовну заяву відповідач посилався на те, що ТОВ «ФК«ЄАПБ» не додано доказів отримання відповідачем кредитних коштів за відповідним договором та доданий розрахунок заборгованості є необгрунтованим, зокрема щодо нарахування відсотків, та неналежними доказами наявності заборгованості, однак вказані доводи є необґрунтованими та безпідставними. Ненадання доказів отримання кредитних коштів за своєю суттю створює наслідок розірвання відповідного кредитного договору. Адже, у відповідності до вимог ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Однак вищезазначений договір, укладений з ОСОБА_1 , у судовому порядку не був розірваний та у відповідності до вимог чинного законодавства недійсним не визнані, тобто в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Посилання відповідача на те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано суду доказів отримання ним кредитних коштів від первісних кредиторів є помилковими та безпідставними, оскільки факти їх надання підтверджуються, власне, наявним у матеріалах справи самим договором, який і підтверджує факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі. Відповідач має доступ до свого рахунку і він має можливість предоставити суду виписку зі свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак будь-яких належних доказів для спростування позовних вимог ним не надано. Доводи відповідача щодо необгрунтованості доданого розрахунку заборгованості та його неналежності не можуть бути враховані. Адже, належних та допустимих доказів, які спростовують інформацію, викладену в розрахунку заборгованості, Відповідачем не подано. Якщо відповідач не погоджується з відповідним розрахунком заборгованості за кредитним договором, він має право подати контррозрахунок. З метою мінімізації та недопустимості розкриття відомостей щодо інших боржників, ТОВ «ФК «ЄАПБ» разом із поданою позовною заявою надано витяг з реєстрів боржників до договору факторингу, що відображає інформацію про відступлення права вимоги щодо конкретного боржника та номеру відповідного договору. Договір факторингу є чинним, його дійсність ніким не оспорено, тому і підлягає до виконання. Представник позивача просив відзив залишити без задоволення.

Ухвалою суду від 16.05.2024 р. у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Єремова М.С. про роз`єднання позовних вимог в окремі провадження за окремими договорами було відмовлено.

У судове засідання представник позивача не прибув, але в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягав та просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Єремов М.С. у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю з підстав, викладених у відзивах. Представник вказав, що відповідачка не визнає заборгованість ні по тілу, ні по відсоткам, ні по комісії. Представник звертав увагу, що відсотки за договорами нараховані позивачем поза строком дії договорів. Чи укладала дані договори його довірителька - адвокату невідомо. Представник указав, що кредитні договори, які являються предметом розгляду даної справи, стороною відповідача не оскаржувалися та не визнавалися недійсними. Також представник відповідача зазначав, що в позивача та попередніх кредиторів були анульовані ліцензії з надання послуг факторингу, відповідно погашення коштів на виконання договору позики суперечитиме діяльності фінансової компанії.

Вислухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Пунктами 5-7 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положення ЗУ «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (ст. 1 ЗУ «Про електронний цифровий підпис»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що:

14.03.2023р. між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №78497367, сума позики за яким складає 11500,00 грн., строк позики 30 днів, процентна ставка 2,5%.

Грошові кошти позикодавець зобов`язався передати шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника (п.1 договору).

Пунктом 20 Договору визначено, що цей договір укладено у вигляді електронних документів шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи з застосуванням електронного підпису та одноразовим ідентифікатором згідно ЗУ «Про електронну комерцію».

11.05.2023р. між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 100008269 в електронній формі (розділ 6 договору).

У п.1 Договору вказана сума кредиту -1000,00 грн., строк кредиту 105 днів (15днів пільговий+90 днів поточний), відсотки 1,5% за день за пільговий період та 3% за день за поточний період, комісія 100,00 грн.

Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки НОМЕР_1 *45 (п.2.1 договору).

27.03.2023р. між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 5377533, за умовами Розділу 2 якого: сума позики- 3500,00 грн., строк позики - 80 днів, процентна ставка 1,54 % за день (акційна) та 2,2% за день (базова), 3,00% за день (основна).

Розділом 9 Договору визначено, що договір укладено з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи згідно ЗУ «Про електронну комерцію» шляхом введення одноразового ідентифікатора.

Позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника (п.2.5 договору).

16.03.2023р. між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір № 26057-03/2023 про надання фінансового кредиту в розмірі 10000,00 грн., строком на 25 днів, зі сплатою відсотків 365% річних.

Відповідно до п.1.4 договору кредит надається в безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.

Пунктом 6.1. договору визначено, що договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію».

Судом установлено, що вказані вище кредитні договори укладено за допомогою інформаційно-комунікаційної системи товариств, доступ до яких забезпечується споживачу через веб-сайт, ОСОБА_1 підписала їх електронним підписом за допомогою одноразових ідентифікаторів, оскільки без їх отримання, без здійснення входу до інформаційно-комунікаційної системи кредитора такі договори не були б укладені.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 року у справі № 132/1006/19, від 28.04.2021 року у справі № 234/7160/20, від 01.11.2021 року у справі № 234/8084/20, від 08.08.2022 року у справі № 234/7298/20.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі № 274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 61, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку, дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі-IDНБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код IDНБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі № 456/3643/17 (провадження № 61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19).

Як вбачається зі змісту досліджених судом договорів, які є предметом розгляду даної справи, надання кредитних коштів здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника.

Суд враховує, що в разі заміни первісного кредитора в зобов`язанні останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Разом із тим, позивачем не було надано до суду жодного первинного документу або іншого документу, в тому числі платіжної інструкції, довідки про перерахування коштів за допомогою електронних платіжних систем, чи іншого документу, який би підтвердив факт перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі, передбаченому договорами, а він, відповідно, ці кошти отримав.

Наведене вище унеможливлює врахування зазначених документів, як належних доказів, які б підтверджували факт надання кредитних коштів.

Крім того, на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитними договорами позивачем до позовної заяви було надано копії спірних договорів, договорів факторингу, додаткових угод до договорів факторингу, акти прийому-передачі реєстру боржників, витяги з реєстру боржників, а також розрахунки заборгованості за укладеними кредитними договорами.

Разом із тим, вказані документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі укладених договорів та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначає позивач.

Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредитів, користування ними, укладення договорів на умовах, які вказані позивачем у позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначені розрахунки з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документами, що створені самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказами наявності заборгованості, на яких наполягає позивач.

Отже, надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості в фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаними договорами кредиту в розмірі, зазначеному у розрахунках.

При цьому, позивач, обґрунтовуючи позов, не заявляв в суді клопотання про витребування доказів, зокрема, інформації щодо належності відповідачу карткового рахунку та виписки з банківської установи щодо надходження відповідних коштів на рахунок та їх використання позичальником.

Зважаючи, що кредитор не довів суду виконання своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договорами, суд вважає, що в позичальника (відповідача по справі) відсутній обов`язок доведення повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Оскільки стороною позивача не доведено суду належними доказами надання відповідачу кредитних коштів за укладеними договорами, то й наявність заборгованості за даними договорами є недоведеною.

Заперечення відповідача стосовно того, що позивач правомірно набув права грошових вимог на підставі договорів факторингу з посиланням на те, що в позивача була анульована ліцензія з надання послуг факторингу, відповідно погашення коштів на виконання договору позики суперечитиме діяльності фінансової компанії, судом оцінюються критично з урахуванням такого.

За приписами ст. 204 ЦК України, яка регламентує презумпцію дійсності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так як договори факторингу, якими обґрунтовуються позовні вимоги в цій справі, на час вирішення спору є дійсними, у судовому порядку недійсними не визнавалися та доказів щодо їх нікчемності (невідповідності умов імперативним вимогам законодавства) суду не надавалося, суд вважає, що відповідні договори є дійсними та таким, що регламентують правовідносини, ними визначені.

Також суд відхиляє посилання сторони відповідача про анулювання ліцензій ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «Мілоан», ТОВ «Маніфою», адже за відомостями НБУ відкликання ліцензії вказаних товариств щодо надання фінансових послуг з кредитування набрало чинності вже в 2024 році, в той час як кредитні договори з відповідачем вказані товариства уклали в 2023 році, тобто тоді, коли відповідні ліцензії ще були чинні.

З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не доведеними, тому не підлягають до задоволення.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов не підлягає задоволенню, то судовий збір залишається за позивачем.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 141, 264, 265, 274 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.Ю. Степченко

Повний текст рішення виготовлений 04.04.2025 року.