ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/1580/24Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22-ц/817/426/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Храпак Н.М.

Суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участі секретаря - Панькевич Т.І.

та представника заявника адвоката Колцуняка Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 604/1580/24, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Колцуняк Юрій Васильович, на ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 лютого 2025 року, постановлену суддею Сташківим Н.Б., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні , -

ВСТАНОВИВ:

в грудні 2024 року заявниця ОСОБА_1 звернулась до Підволочиського районного суду Тернопільської області із заявою про встановлення факту перебування на утриманні та просила суд встановити факт перебування її на утриманні ОСОБА_2 , військовослужбовця, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлення даного факту необхідне заявниці для отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язу зі смертю військовослужбовця.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні - залишено без розгляду.

Роз`яснено заявниці, що вона має право на звернення до суду з позовом в порядку позовного провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Колцуняк Юрій Васильович, просить скасувати ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 лютого 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що ухвала суду від 05 лютого 2025 року є незаконною та необґрунтованою, оскільки при її постановленні судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Вказує на те, що юридичний факт перебування ОСОБА_1 на утриманні встановлюється саме в порядку окремого провадження. Факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 , надає заявниці право на отримання одноразової грошової допомоги та й інших соціальних гарантій. Між заявницею та заінтересованою особою спору немає. Заперечення представника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо існування в даному випадку спору про право є безпідставними і встановлення факту в даному випадку не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

При ухваленні оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ІНФОРМАЦІЯ_4 чи Міністерства оборони України як такого.

Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 не є окремою юридичною особою, яка має повноваження представляти себе самостійно або ж інтереси Міністерства оборони України.

Від представника ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05.02.2024 залишити без змін.

Вказує, що звертаючись до суду з вказаною заявою, визначаючи мету встановлення вищезазначеного факту, заявник посилається на необхідність реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, як особи, яка перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , а це вже спір про право. Зазначає, що рішення про виплату одноразової грошової допомоги приймає Міністерство Оборони України, яке не визнає право заявниці про її отримання.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 адвокат Колцуняк Ю.В. апеляційну скаргу підтримав, з мотивів, викладених в ній та просив її задовольнити.

Заінтересовані особи Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідки про доставку судових повісток до електронного кабінету.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п.2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення не відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні - залишено без розгляду.

Роз`яснено заявниці, що вона має право на звернення до суду з позовом в порядку позовного провадження.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту поданої заяви вбачається, що заявниця просить встановити факт перебування її на утриманні ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даний факт необхідний заявниці, в тому числі, для оформлення відповідних грошових виплат.

При цьому, оскільки представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_8 заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1 , вказане свідчить про наявність між заявником і Міністерством оборони України, як розпорядником коштів, на отримання виплат спору про право, а тому такий спір повинен вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може, з огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку передбачений у ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції цивільних судів за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такий правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Так, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22) вказано, що: «Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право».

Верховний Суд неодноразово зазначав, що спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Отже, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження та роз`яснює заінтересованим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

При цьому між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_9 не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки заінтересовані особи не є суб`єктами отримання такої соціальної допомоги.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21.

Як вбачається із матеріалів справи, заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просила встановити факт перебування на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , військовослужбовця, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 . Встановлення факту необхідне їй для отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язу зі смертю військовослужбовця.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 15 липня 2024 року встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01 січня 2004 року.

Крім цього, заявниця зверталась до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, однак листом повідомлено, що документи ОСОБА_1 повернено на доопрацювання з метою надання документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого, що дають право на призначення одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, самі по собі заперечення заінтересованих осіб з відповідних підстав вимог заяви ОСОБА_1 не свідчать про існування у даній справі спору про право та неможливість розгляду такого у порядку окремого провадження, оскільки відповідні особи не є суб`єктами отримання такої одноразової допомоги.

При цьому, спір про право може виникнути виключно між суб`єктами цивільного права, тобто особами, визначеними у пункті 4 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку, що встановлення факту перебування заявника на утриманні ОСОБА_2 , свідчить про наявність спору про право, що виключає можливість розгляду поданої заяви в порядку окремого провадження, а тому даний спір підлягає розгляду судом в позовному провадженні за загальними правилами.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Колцуняк Юрій Васильович задовольнити.

Ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 лютого 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 08 травня 2025 року.

Головуючий: Н. М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома