ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2025 року м. Кропивницький

справа № 390/1809/24

провадження № 22-ц/4809/435/25

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі Зайченко В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та його представника адвоката Шаповалова Дмитра Володимировича на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2024 року (суддя Гершкул І.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог позовних вимог

27 серпня 2024р адвокат Шаповалов Д.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина на майно.

Сторони у справі є дітьми спадкодавця, а відтак спадкоємцями.

В останні роки життя відповідач ОСОБА_2 наголошував позивачу, що матір склала заповіт на ОСОБА_2 , тому ОСОБА_1 не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Однак, дружина позивача в речах покійної ОСОБА_4 знайшла заповіт на ім`я ОСОБА_1 , яким заповідана йому земельна ділянка.

23.08.2024 року позивач звернувся до нотаріуса, дізнався про пропущений встановлений законом строк для прийняття спадщини.

ОСОБА_1 зазначає, що приватний нотаріус, відкриваючи за заявою ОСОБА_2 спадкову справу, мала б з`ясувати наявність інших спадкоємців, в тому числі і за заповітом та повідомити їх про обставини спадкування, але цього зроблено не було.

Зважаючи на викладені обставини, вважає поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини, про що просить встановити суд та одночасно визначити додатковий строк для подання заяви для прийняття спадщини.

Відзив на позовну заяву не подавався

Позиція відповідача у суді на позов

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала щодо задоволення позовних вимог і пояснила, що позивач є спадкоємцем першої черги, проте до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звернувся. Враховуючи те, що йому не було достеменно відомо про існування заповіту на ім`я ОСОБА_2 , він мав звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги.

Крім того, позивач знав, що мати склала заповіт на нього, а тому в задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Судове рішення

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, відмовлено.

Суд виснував, що позивач є сином спадкодавця, у зв`язку з чим повинен був усвідомлювати, що він є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем, як спадкоємець першої черги спадкування. Тому повинен був вчинити дії, спрямовані на прийняття спадщини.

Необізнаність позивача про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення йому додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. Будь-яких інших поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення дій, не наведено та наданими доказами не підтверджено.

Апеляційна скарга

Не погоджуючись з судовим рішенням, представник позивача адвокат Шаповалов Д.В. подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28.11.2024 року в справі № 390/1809/24 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 повністю та стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви та апеляційної скарги на рішення суду.

В обґрунтування оскарження вказав, що суд застосував висновок Великої Палати Верховного суду, який здійснений у постанові від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23, в якому зауважено, що у нотаріуса є обов`язок після заведення спадкової справи перевіряти наявність заповіту, вчиняти дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому/їй є відомим, а також право зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі (пункти 111-112 постанови).

Судом першої інстанції на цю обставину не звернуто уваги і навіть не встановлені обставини неповідомлення спадкоємця про наявність заповіту, хоча про це зазначалось у позовній заяві.

У судовому засіданні з`ясовано, що один із спадкоємців, а саме ОСОБА_2 у поданій заяві нотаріусу Воронько Т.М. повідомив недостовірну інформацію щодо відсутності інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції, відмовивши позивачу у встановленні додаткового строку на прийняття спадщини за заповітом, фактично позбавив спадкоємця можливості реалізувати належне йому право, виконати волю спадкодавця.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції не врахував правові висновки про те, що пріоритетне право під час спадкування мають спадкоємці за заповітом, про що вказується у постановах Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 703/4978/19, від 26 квітня 2022 року у справі № 932/16345/19, від 14 червня 2023 року у справі № 292/564/22; висновки про необхідність вчинення нотаріусом дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини та здійснення виклику спадкоємця за заповітом відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат», викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 2/235/10/16, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 та постанові Верховного Суду від 08 червня 2023 року у справі № 585/2163/22; у вирішенні питання про поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини принцип свободи заповіту, що є фундаментальним у спадковому праві, виснував Верховний Суд у постанові від 08 червня 2023 року у справі № 585/2163/22.

Воля спадкодавця має бути врахована при вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, про що зазначив Верховний Суд України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Судом у даній справі залишено поза увагою нерозривно пов`язаний із забезпеченням свободи заповіту елемент - принцип пріоритету заповіту, відповідно до ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України.

У своєму позові про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, ОСОБА_1 стверджує, що пропустив строк для подання такої заяви з поважних причин, оскільки не знав про складення заповіту на його користь і не був у інший спосіб повідомлений про існування заповіту, зокрема нотаріусом, який відкрив спадкову справу після смерті спадкодавця.

У даній справі існують всі підстави для обґрунтованого відступлення від правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024р справа № 686/5757/23 (провадження №14-50цс24)

Апеляційна скарга позивача ОСОБА_1

Позивач, не погоджуючись з судовим рішенням подав апеляційну скаргу, якою просить повністю скасувати рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28.11.2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, встановити ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 строком в один місяць.

В обґрунтування оскарження вказує, що судом неправильно витлумачено закон, він пропустив визначений законом строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не знав про існування заповіту і не був повідомлений нотаріусом про його право прийняття спадщини за заповітом.

Суд не врахував пріоритетність заповіту, про що містить норма права, ст.ст. 1222, 1223 ЦК.

Суд неповно з`ясував обставини справи, прийняв за основу висновок ВП ВС, однак кожна справа є індивідуальною, зокрема він пропустив лише два дні строку і через шість днів звернувся до суду з позовом, що свідчить про його активне бажання реалізувати право на спадкування за заповітом, виконати волю заповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався

Рух справи

Ухвалою від 31.12.2024р відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2024 року.

Ухвалою від 14.01.2025р відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою адвоката Шаповалова Дмитра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2024 року.

Ухвалою від 28.01.2025р підготовчі дії за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та його представника адвоката Шаповалова Дмитра Володимировича на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, закінчено; справу призначено до розгляду.

Позиція сторін у суді апеляційної інстанції

Представники позивача адвокати Шаповалов Д.В., Сьора О.М. у судовому засіданні апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги, наполягали на її задоволенні та просили скасувати судове рішення.

Представник відповідача адвокат Васильченко З.С. заперечувала щодо задоволення скарги, просила залишити незмінним судове рішення.

Відповідач ОСОБА_3 повідомлена належним чином про судовий розгляд (а.с.139), в судове засідання не з`явилася, заяви про відкладення не подавала.

За положеннями ст. 372 ЦПК неявка осіб, належних чином повідомлених про день і час слухання справи, не перешкоджає апеляційному перегляду.

Обставини встановлені судом першої інстанції

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , яке видане 07.06.1969 року Аджамською сільською радою, актовий запис №44, де батьками вказані ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (а.с.12).

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №6 від 23.08.2024 року свідчить, що 26.11.2010 ОСОБА_7 і ОСОБА_8 уклали шлюб, після чого дружині присвоєно прізвище '' ОСОБА_9 '' (а.с.7-8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане повторно 23.08.2024 року Кропивницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №536 (а.с.22).

За життя ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія IV-КР №004582 належала земельна ділянка загальною площею 4,63 га, розташована на території Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, ділянка № НОМЕР_3 , призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту (а.с.23-24).

09.03.2005 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, на ім`я ОСОБА_1 на належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, загальною площею 4,63 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (а.с.25).

Листом №58/01-16 від 23.08.2024 року приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Воронько Т.М. повідомлено ОСОБА_1 про необхідність звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановлений законом строк ним не прийнята, дій, які свідчать про прийняття спадщини, не виявлено, а тому ОСОБА_1 вважається таким, що спадщину не прийняв (а.с.20-21).

Довідкою №702 від 22.08.2024 року, виданою виконкомом Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, засвідчено, що ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з 1976 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті за вищевказаною адресою разом із нею був зареєстрований і проживав син ОСОБА_2 . Від імені померлої виконкомом Аджамської сільської ради посвідчувався заповіт №09 від 09.03.2005 року (а.с.27).

На запит суду приватним нотаріусом Кропивницької районного нотаріального округу Кіровоградської області Воронько Т.М. надано лист №69/01-16 від 27.09.2024 року, та копію спадкової справи №23/2024 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка містить заяву ОСОБА_2 про прийняття спадщини, заяву ОСОБА_1 про невчинення будь-яких дій щодо спадкового майна, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.51-67).

Норми права застосовані до спірних правовідносин

Статтями 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Положення ст. 1223 ЦК України визначають, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст. 1234 ЦК України).

Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ст.ст. 1235-1236 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ст. 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

За змістом ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи.

Позиція апеляційного суду до апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доводами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати у цивільних справах керується нормами права, якими регулюються спірні правовідносини та висновками Верховного Суду щодо їх застосування.

Зокрема, статтями 1216, 1217, 1269,1270,1272 ЦК України.

Право на прийняття спадщини є строковим, а перебіг цього строку починається з часу відкриття спадщини й спливає через шість місяців. Впродовж цього строку, спадкоємець має право прийняти спадщину або відмовитися від її прийняття. Якщо він не вчиняє жодної із цих дій, закон визнає його таким, що спадщину не прийняв, тобто не набув відповідних прав та обов`язків спадкодавця.

Проте, законодавець допускає можливість існування таких обставин, які перешкоджають волевиявленню спадкоємця на прийняття спадщини у відведений для цього законом строк. За таких обставин не вчинення спадкоємцем дій направлених на набуття спадщини, знаходяться поза його волею.

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон надає йому можливість за домовленістю зі спадкоємцями, які прийняли спадщину, подати заву про прийняття спадщини поза межами шестимісячного строку і не залежно від поважності причин та тривалості пропуску такого строку,

Якщо ж така згода відсутня, він має право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви, але при цьому зобов`язаний довести поважність причин пропуску строку.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця саме на вчинення дій із прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, позивач ОСОБА_1 є сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , тобто пов`язаний родинними зв`язками зі спадкодавцем, з яким не проживав. Відповідачі є також дітьми померлої, відтак спадкоємцями за законом. ОСОБА_2 вчасно реалізував право прийняття спадщини.

Позивач доводив у суді про необізнаність щодо заповіту на його ім`я, відповідач спростовував обґрунтованість вимог, наполягав на протилежному.

Викладаючи письмово та відповідно підтверджуючи належними доказами свої вимоги, сторона позивача наголошувала, що ОСОБА_1 був переконаний, що воля матері була заповідати все майно відповідачу ОСОБА_2 . Про це неодноразово наголошував останній.

Вирішуючи спірні правовідносини, оцінюючи правові позиції сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Так, термін передбачений ст. 1270 ЦК після смерті матері сторін ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 тривав до 20 серпня 2024р.

Заяву про прийняття спадщини за заповітом позивач подав 23 серпня 2024р, тобто з пропуском передбаченого законом строку два дні.

В обґрунтування поважності пропуску строку на прийняття спадщини сторона вказує, що випадково дізнався про заповіт на його ім`я. Так, по закінченню шести місяців після смерті матері, його дружина ОСОБА_10 розбирала речі покійної, що зберігалися на горищі будинку АДРЕСА_2 , де вони проживають, і в одній із кофтин знайшла заповіт під №9 від 09.03.2005р, посвідчений секретарем виконавчого комітету Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, за яким ОСОБА_4 заповіла належну їй на праві приватної власності земельну ділянку під № НОМЕР_3 площею 4,63 га ОСОБА_1 , а також державний акт серії VI-KR № 004582 на земельну ділянку площею 4,63 га кадастровий номер на території Аджамської Сільської ради під № 331

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства віднесено, поміж іншим, справедливість, добросовісність та розумність.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Наявність зазначених позивачем обставин неможливості своєчасно реалізувати право на прийняття спадщини, свідчать про об`єктивні, поважні причини, пов`язані з певними перепонами, у зв`язку з специфікою відносин та комунікацією в родині, членом, якої він є, за наслідком чого він об`єктивно пропустив строк на своєчасне звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Верховний Суд в постанові від 18.01.2023 у справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (статті 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94, 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.

За п. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Попередньо, в розумінні вищевикладеної постанови ВС щодо легітимного очікування, при розгляді справ про надання додаткового строку для прийняття спадщини, застосовувалася правова позиція, за якою суди досліджували, чи вчиняв нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, у т.ч. шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, впевнювався в обізнаності спадкодавця про заповіт.

Разом з тим, за актуальною правовою позицією, викладеною у постанові ВП ВС від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 виходить, що необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування),

Позивач у справі наполягає про необізнаність наявності заповіту, просить дану обставину визнати поважною, з огляду недотримання вимог ст. 1270 ЦК.

Суд звертає увагу, що пропущений позивачем строк становить лише два дні, необізнаність об`єктивно мала місце, виходячи з свободи заповіту як фундаментального принципу спадкового права, одностороннього правочину.

ОСОБА_1 , одразу як дізнався про заповіт, вжив усі можливі заходи для реалізації права на спадщину. Звернувся до нотаріуса та за судовим захистом.

Колегією суддів звернута увага, що відповідач ОСОБА_2 засвідчив нотаріусу про відсутність інших спадкоємців передбачених ст. 1261, 1266 ЦК (а.с.55).

Довідкою секретаря Аджамської сільської ради, всупереч дійсним обставинам, зазначено про відсутність заповітів від померлої, який посвідчувався виконкомом Аджамської сільської ради, дана довідка міститься в матеріалах спадкової справи за № 615 від 26.07.2024р (а.с.57 зворот). Протилежна за змістом довідка від 22.08.2024р № 702 долучена до позову (а.с.27) та до матеріалів спадкової справи (а.с.61). Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру здійснена приватним нотаріусом 23.08.2024р, тобто за межами дії ст. 1270 ЦК (а.с.66).

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, застосував висновок зроблений у постанові від 26.06.2024р Великої Палати Верховного Суду справа №686/5757/23 (провадження №14-50цс24), відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) про якість судових рішень (пункт 49) зазначила, що судді повинні послідовно застосовувати закон.

Коли суд вирішує відійти від правової позиції, на це слід чітко вказувати в рішенні.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди самостійно здійснюють аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

У справі, в який здійснений правовий висновок ВП ВС від 26.06.2024р йшлося про звернення позивача до суду з вимогою про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька за минуванням 1,5 роки. Більш того, наголошувалося, що поведінка позивача як спадкоємця була непослідовною та суперечливою, що свідчить про його недобросовісність під час реалізації власних цивільних прав та обов`язків, так як отримавши повідомлення нотаріуса про пропуск строку для прийняття спадщини та роз`яснення щодо порядку захисту своїх прав, позивач звертався до суду з позовами щодо визнання права на спадщину у спосіб встановлення юридичного факту.

Частина третя статті 1272 ЦК України гарантує спадкоємцю, який пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Пропуск строку для прийняття спадщини суд оцінює з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, тобто розумність, добросовісність та справедливість. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця, є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством.

На виконання зазначених правових засад спадкування, спрямовані окремі положення законодавства про нотаріат. Так, статтею 63 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Відповідно до підпункту 2.2 пункту 2 та підпункту 3.2 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Порядок вчинення нотаріальних дій), під час заведення спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Наявними у справі доказами не спростовано тверджень позивача про те, що він не знав про існування заповіту, складеного матір`ю на його ім`я до 21 серпня 2024 року, у зв`язку з чим не міг звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом протягом встановленого законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, безумовно повірив словам брата, що тому заповідане майно.

Особа може реалізовувати своє право лише з того часу, коли вона дізналася або могла дізнатися про наявність цього права.

Спадкування за законом і за заповітом це різні правові інститути, які охоплюють собою різний обсяг правомочностей спадкоємця, які не можна поєднувати в одне ціле, лише виходячи з того, що закон встановлює однакові строки для реалізації спадкоємцем своїх прав в межах обох зазначених правових інститутів.

Законодавець передбачає, що особа може не мати бажання приймати спадщину як спадкоємець першої черги за законом, тобто може відмовитися від реалізації свого права на прийняття спадщини за законом як спадкоємець першої черги шляхом невчинення дій, потрібних для прийняття спадщини, що і мало місце у цій справі.

Спадкування за заповітом визначає для спадкоємця інший обсяг спадкових прав, ніж спадкування за законом. У спадкоємця є можливість на власний розсуд вирішити, чи хоче він реалізувати своє право на отримання спадкового майна за заповітом чи за законом.

Особа не може реалізовувати своє право прийняття спадщини за заповітом, не знаючи про його наявність. Коли особа дізнається про те, що вона має можливість за певних умов отримати у власність певне майно, вона може прийняти рішення про те, чи хоче вона набути відповідне право власності, чи ні.

Знайшовши заповіт, складений на своє ім`я, позивач дізнався про те, що він як спадкоємець за заповітом може отримати у власність частину спадкового майна і головне виконати волю спадкодавця. Тому, маючи заповіт, прийняв рішення вчинити дії для набуття права власності, виконати волю матері.

Як наголошується у мотивувальній частині рішення, законодавством закріплений обов`язок повідомлення нотаріусом спадкоємців, про яких йому відомо, про відкриття спадщини, та роз`яснення права на її прийняття є одним з правових механізмів забезпечення права на спадкування. Дотримання якого перевіряє суд при вирішенні питання про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом через поважність причин пропуску такого строку.

Відповідач приховав нотаріусу інформацію про інших спадкоємців, орган самоврядування також надав недостовірну інформацію, все це слугувало перешкоді нотаріусу виконати у повній мірі делеговані повноваження.

Таким чином, за відсутності даних про обізнаність спадкоємця за законом, що на його користь складено заповіт, неприйняття ним спадщини за законом, враховуючі всі обставини справи, зокрема термін пропуску у два дні, виконання волі спадкодавця, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позивача, доведеність поважності причин несвоєчасності реалізації права на прийняття спадщини.

Колегія суддів, за наслідком перегляду справи також враховує, що задоволення позову відповідатиме засадам визначених ст. 3 ЦК, а також інституту заповіту, за яким спадкування за заповітом є пріоритетним по відношенню до спадкування за законом, так як за умови якщо спадкодавець склав заповіт на все своє майно, то спадкування за законом не відбувається, а спадщину можуть набути виключно особи визначені заповітом.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, спростовують висновок суду першої інстанції.

Переглянувши справу в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив підстави для скасування оскаржуваного рішення суду на підставі ст. 376 ЦК, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Про судові витрати

Оскільки за наслідками розгляду апеляційних скарг суд апеляційної інстанції скасував судове рішення, відтак наявні підстави для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представника адвоката Шаповалова Дмитра Володимировича задовольнити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Встановити ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_4 строком в один місяць з дня виготовлення повного тексту постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 1 травня 20125р

Судді:

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич