Справа 206/832/25
Провадження 2/206/998/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року у залі суду в м. Дніпрі Самарський районний суду міста Дніпра у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

секретаря Похил А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, військова частина НОМЕР_1 , про визначення способу участі батька у вихованні дитини, місця та часу їхнього спілкування,

за участі: представника позивача, адвоката Авраменка М.В., представника третьої особи Воднєвої Н.В.,

ВСТАНОВИВ:

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Авраменка Максима Володимировича до Самарського районного суду м. Дніпропетровська через систему «Електронний суд» надійшла зазначена позовна заява. В прохальній частині позову позивач просить суд: - визначити спосіб участі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як батька у вихованні своєї дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місця та часу їхнього спілкування, а саме: засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку без обмежень.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначив, що 02 липня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб.У шлюбі у сторін народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2016 року у справі №206/2962/16-ц шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 розірвано. Після розірвання шлюбу відновлено дошлюбне прізвище дружини « ОСОБА_5 ». Надалі сторони знову уклали шлюб - 23 червня 2021 року. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2023 року у справі №206/4808/23 розірвано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають разом і без ОСОБА_2 , а саме: до 23 січня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , а з 23 січня 2025 року за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 самостійно виховує і утримує ОСОБА_3 . Дитина навчається в Дніпровській гімназії №11 Дніпровської міської ради. ОСОБА_3 потребує постійного контролю з боку класного керівника та матері, щоб успішно навчатися та отримати базову середню освіту. Мати не може достатньо приділити увагу вихованню доньки, перебуваючи у лавах ЗСУ. Батько не має впливу на дівчину, жодного разу не відвідував школу, участі у виховному процесі не бере. ОСОБА_1 має стабільний офіційний дохід, в середньому по 62951.85 грн на місяць, що дозволяє забезпечувати дитину усім необхідним її віку. ОСОБА_2 не бере участі у вихованні та утриманні ОСОБА_3 , позаяк з дитиною не проживає, грошової допомоги не надає. ОСОБА_1 звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на отримання дитини ОСОБА_3 , і судом виданий судовий наказ від 04.02.2025р. у справі №206/556/25. Відповідач проживає окремо від дитини, але має здійснювати батьківські права та зобов`язаний виконувати обов`язки щодо дитини, але не вчиняє жодних дій, тому його поведінка має ознаки повної відмові від них шляхом самоусунення, що не допускається. Позивач не перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дитиною, що опосередковано підтверджується відсутністю фактів звернення відповідача до органу опіки та піклування та/або до суду із заявами про вирішення спору щодо участі у вихованні дитини. Крім того, сам відповідач не звертається до позивача із пропозицією укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків (а.с. 1-9).

Представник позивача також подав до суду пояснення, в яких зазначає, що в своєму позові від 10.02.2025, позивачка вказала, що метою звернення до суду є підтвердження наявності юридичного факту, що необхідно для захисту найкращих інтересів дитини, позивачка є діючим військовослужбовцем ЗСУ, графік відбування військової служби частково дозволяє позивачці виховувати дитину, втім, такого часу, вважаю, недостатньо. Позивачка посилалась на абз.6 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо права звільнитися з військової служби як особі, що самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду і зазначила, що рішення суду про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини є обов`язковим документом, який подається з метою звільнення з військової служби, що і планує реалізувати позивачка згідно встановленої у військовій частині процедурі. З цією метою наведено практику Верховного Суду щодо визначення терміну «одинока мати» (а.с.89-92).

У судові засідання представник позивача адвокат Авраменко Максим Володимирович позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що фактично дитиною опікується дядько коли мати на службі. Рішення суду вплине на звільнення позивача з військової служби.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Представник третьої особи - управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради Воднєва Наталія Вікторівна пояснила, що зі слів дитини вона спілкується з батьком, отже відсутній предмет спору. Просила прийняти рішення на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Представник третьої особи - військової частини НОМЕР_1 до суду не з`явився. Повідомлений про розгляд справи належним чином, шляхом направлення судової повістки поштою. В матеріалах справи міститься конверт, повернутий поштою з відміткою «повертається, за закінченням терміну зберігання» (а.с. 68).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального провадження, призначене підготовче судове засідання (а.с. 48).

12.03.2025 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача про витребування висновку у справі №206/832/25 (а.с. 50-51).

26.03.2025 через систему «Електронний суд» надійшла клопотання представника позивача -адвоката Авраменка Максима Володимировича про проведення судового засідання, призначеного на 27.03.2025 року без участі сторони позивача. Просить розглянути клопотання позивача про витребування висновку та задовольнити його (а.с. 57-58).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2025 року витребувано в Управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , її батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи №206/832/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення способу участі батька у вихованні дитини, місця та часу їхнього спілкування (а.с. 62).

Ухвалою суду від 27 березня 2025 року закрито підготовче провадження в цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 63).

01.04.2025 та 16.04.2025 від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшли клопотання про приєднання доказу у справі (а.с. 69-70, 83-84).

28.04.2025 від представника Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради надійшла заява, в якій вона зазначає про відсутність підстав для надання висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради у даній справі (а.с. 100-102).

Під час судового розгляду справи суд заслухва пояснення представника позивача, третьої особи, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

28.04.2025 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02 липня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що 21 вересня 2010 року повторно видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 (актовий запис №170). Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_6 , дружини ОСОБА_6 (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , про що складено відповідний актовий запис №649 та 12 листопада 2010 року Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 18).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2016 року (справа №206/2962/16-ц, провадження 2/206/793/16) шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , зареєстрований в Самарському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про шлюб 02 липня 2010 року зроблено запис за №170 - розірвано. Після розірвання шлюбу відновлено дошлюбне прізвище дружини « ОСОБА_5 » (а.с. 21).

23 червня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зареєстровано шлюб (актовий запис №412) та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 . Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_6 , дружини ОСОБА_5 (а.с. 20).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2023 року (справа №206/4808/23, провадження 2/206/1314/23) шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , зареєстрований 23 червня 2021 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 412 - розірвано (а.с. 19).

04 лютого 2025 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) але не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більшому десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03 лютого 2025 року і до повноліття дитини (справа №206/556/25, провадження 2-н/206/85/25) (а.с. 30).

Як вбачається з витягів з реєстру територіальної громади №2025/001019565 та №2025/001020716 від 23.01.2025, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 23.01.2025 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 31, 32).

ОСОБА_2 з 05.08.2013 по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с. 16).

Відповідно до характеристики ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , учениці 9 класу гімназії №11 ДМР вбачається, що має навчальні досягнення середнього рівня. На уроках неактивна. Домашні завдання виконує не завжди. Останнім часом має пропуски без поважних причин, постійно запізнюється в школу, не приєднується до онлайн-уроків, свою поведінку пояснити не може. Дівчина користується тим, що контроль з боку батьків послаблено, а зв`язок з матір`ю, коли вона виконує бойові завдання, відсутній. Оксана потребує постійного контролю з боку класного керівника та матері, щоб успішно навчатися та отримати базову середню освіту. Мати не може достатньо приділити увагу вихованню доньки, перебуваючи в лавах ЗСУ. Батько не має впливу на дівчину, жодного разу не відвідував школу, участі у виховному процесі не бере (а.с. 22).

На підтвердження розміру доходу, позивач ОСОБА_1 надала суду довідку форми ОК -5 (а.с. 27-29).

ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем ЗСУ, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_5 , виданим 27 вересня 2024 року (а.с. 39).

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 03.04.2025 представниками управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 проживають: мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (військовослужбовець ЗСУ), донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дядько ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . За відсутності ОСОБА_1 дядько фактично здійснює нагляд за дитиною ОСОБА_3 . Умови проживання задовільні, комунікації підключені та працюють, у квартирі чисто, в наявності необхідні меблі та побутова техніка. Отже, за адресою: АДРЕСА_3 наявні умови для перебування, у тому числі і з ночівлею, неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 105-106).

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частинами першою-третьою статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

З огляду на статтю 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

На підставі статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Частиною другою статті 159 СК України встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Положеннями статті 19 СК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

На реалізацію права дитини на контакт з батьками, які проживають окремо, спрямована Конвенція про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20 вересня 2006 року, втілено відповідне право і в статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III.

Згідно зі ст.8 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

Згідно зі ст. ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Розв`язуючи вимогу щодо встановлення способу участі батька у вихованні та спілкування з дитиною, суд зазначає, що дитина, яка проживає окремо від одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Контакт з дитиною - реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положеньчастин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 202/3508/20 зазначено, що відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права.

У даній позовній заяві про визначення способу батьку в вихованні дитини, місця та часу їхнього спілкування, позивач ОСОБА_1 просить визначити спосіб участі ОСОБА_2 як батька у вихованні своєї дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місця та часу їхнього спілкування, а саме: засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку без обмежень. Як у тексті позовної заяви, так і протягом розгляду справи, представник позивача наголошував, що метою звернення до суду є підтвердження наявності юридичного факту самостійного виховання та утримання позивачем своєї неповнолітньої дитини з метою звільнення ОСОБА_1 з військової служби. Разом з цим, судовим розглядом даної справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 підтримує стосунки з донькою і взагалі не заперечує проти спілкування з дитиною. Зверненню до суду з позовом має передувати спір між батьками дитини. В даному випадку, до суду звернулась мати дитини, при цьому зазначає, що не чинить перешкод у спілкуванні батька з донькою. Отже, суд приходить до висновку про те, що вимоги про визначення способу участі батьку у вихованні дитини позивачем (матір`ю) взагалі не можуть бути заявлено. Зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками та, принаймні, існувати на час вирішення справи в суді. Зважаючи на викладене, в межах заявлених вимог, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягають. Ухвалюючи рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Оскільки позивача в силу п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як військовослужбовця під час виконання службових обов`язків, звільнено від сплати судового збору, судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 352-355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, військова частина НОМЕР_1 , про визначення способу участі батька у вихованні дитини, місця та часу їхнього спілкування - відмовити.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 травня 2025 року.

Суддя А.О.Сухоруков