Справа № 369/5617/24
Провадження № 2/369/2052/25
РІШЕННЯ

Іменем України

26.02.2025 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В. при секретарі судового засідання Лисяк К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу № 369/5617/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за комунальні послуги у розмірі 15 525,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.06.2016 та рішенням від 14.12.2017 року у справі № 369/3032/16-ц задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Визнано право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири загальною площею 36,6 кв.м, житловою площею 16.3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Визнано право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири загальною площею 36,6 кв.м, житловою площею 16.3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Згідно Витягу з Державного реєстру речових порав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформований 06.02.2017 індексний номер витягу: 79697772, ОСОБА_1 є власницею 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 36,6 кв.м, житловою площею 16.3 кв.м.

Кожному із співвласників належить по 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 36,6 кв.м, житловою площею 16.3 кв.м.

Як зазначає позивач з січня 2021 року відповідач не несе жодних витрат на сплату житлово-комунальних послуг щодо утримання квартири, хоча постійно в ній проживає. На пропозицію позивача щодо добровільного виконання обов`язку часткового погашення витрат на утримання спільного майна відповіді не надає.

Позивач в зазначеній квартирі не проживає разом з тим, за період з січня 2021 року по грудень 2023 року нею понесені витрати на сплату житлово-комунальних послуг на утримання квартири за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 31 050,98 грн., тому відповідач як власник 1/2 частини будинку в силу положень ст. 360 ЦК України повинен сплатити 1/2 частину витрат, понесених нею на сплату житлово-комунальних послуг, що складає 15 525,49 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Янченка А.В.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Від відповідача ОСОБА_2 06.05.2024 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог.

Свою позицію мотивував тим, що дійсно він та позивач є співвласниками спірної квартири, і позивач повинна нести витрати на комунальні послуги лише в частині свого права на спільну квартиру отже у відповідача відсутнє порушення прав позивача. Також зазначає що він є учасником бойових дій та відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на 75-відсоткову знижку в оплаті за користування комунальними послугами, а позивач не скориставшись знижкою поставила себе і відповідача в скрутне матеріальне становище.

У відзиві Відповідач не заперечує, що він не сплачує житлово-комунальні послуг за спільну квартиру, не надає копії платіжних документів про оплату комунальних послуг на спростування позиції позивача.

В додаткових поясненнях, що надійшли на адресу суду, позивач вказує що відповідач приходить до хибних висновків, що позивач вирішила не користуватися знижкою в оплаті житлово-комунальних послуг на яку згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має позивач, як учасник бойових дій.

Зазначає, що позивач ніяким чином не може впливати на пільгу відповідача, якщо відповідач належним чином виявив бажання отримувати пільгу на оплату житлово-комунальних послуг, звернувся з заявам до Пенсійного фонду України і був внесений в Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, то така пільга компенсується безпосередньо Відповідачу на власний картковий рахунок.

У судове засідання 26.02.2025 року сторони не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Представником позивача разом з додатковими поясненнями подано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Причини неявки відповідача суду не відомі.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки всіх учасників справи судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику ) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що останні є співвласниками будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за позивачем 31.01.2017 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 79697772 від 06.02.2017 року.

Вимоги ст. 322 ЦК України визначають, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

Стаття 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає що, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (ст. 6 Закону).

З матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України в період з січня 2021 року по грудень 2023 року позивачем сплачено комунальні послуги в розмірі 31 050,98 грн., що підтверджується відповідними квитанціями .

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У ч. 1 ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13.03.2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18).

Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що за період з січня 2021 року по грудень 2023 року позивач сплатила 31 050,98 грн за спожиті комунальні послуги, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями та актами звірки.

Отже, у зв`язку з тим, що за адресою: АДРЕСА_1 , надавалися комунальні послуги за спірний, а між сторонами як співвласниками не укладено будь-яких договорів щодо утримання будинку, суд приходить до висновку про те, що сторони несуть спільний обов`язок щодо утримання нерухомого майна, що перебуває у них на праві спільної часткової власності відповідно до частки кожного з них у праві спільної сумісної власності.

Тому, оскільки позивач сплатила замість відповідача грошові кошти (50% сплачених коштів по утриманню будинку) у розмірі 15 525,49 грн. за надані комунальні послуги, то вказана сума підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Твердження відповідача про те, що він згідно ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на 75-відсоткову знижку в оплаті за користування комунальними послугами, а позивач не скористалася його знижкою судом оцінюються критично та не приймаються до уваги.

Порядок надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, затверджений Постановою КМУ «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі» № 373 від 17.04.2019 (надалі Порядок № 373), визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, та механізм надання громадянам у грошовій формі таких пільг, зокрема, комунальних послуг - послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до частин 1-2 п.7 Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, виплата розрахованої суми пільги здійснюється у грошовій безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Мінсоцполітики в АТ «Ощадбанк» на підставі укладеного між Мінсоцполітики та АТ «Ощадбанк» договору. За заявою пільговика, поданою структурному підрозділу з питань соціального захисту населення до 15 жовтня (15 травня), в якій зазначаються виплатні реквізити, виплата пільги здійснюється у грошовій готівковій формі з початку опалювального (неопалювального) сезону. У разі подання заяви після 15 жовтня (15 травня) протягом опалювального (неопалювального) сезону пільга надається у грошовій готівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок пільговика в уповноваженому банку з місяця, що настає за місяцем подання заяви.

Пунктом 1 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою КМ України № 117 від 29.01.2003 (надалі Положення № 117), передбачено, що Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр), - автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України.

Відповідно до п. 5 Положення № 117 для включення до Реєстру інформації про пільговика такий пільговик (крім педагогічних, медичних та фармацевтичних працівників, працівників бібліотек, музеїв, спеціалістів із захисту рослин і працівників культури в сільській місцевості і селищах міського типу) подає заяву за формою, встановленою Мінсоцполітики, копії документів, що підтверджують право пільговика та членів його сім`ї на пільги (з пред`явленням оригіналів зазначених документів), копію документа, що засвідчує реєстрацію особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (картка платника податків), зокрема копію, надану в електронному вигляді (за наявності в одержувача інформації технічної можливості провести перевірку відповідності реєстраційних даних фізичної особи за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків в електронній формі інформаційно-телекомунікаційними засобами з використанням засобів технічного та криптографічного захисту інформації відповідно до вимог законодавства з питань захисту інформації), або копію паспорта громадянина України/свідоцтва про народження (на вибір) із внесеними даними про реєстраційний номер облікової картки платника податків або з відповідною відміткою у разі, коли особа через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, пред`являє паспорт, документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, особу, яку визнано в Україні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також надає інформацію про характеристику житла і послуги, щодо отримання яких він має право на пільги та якими користується, та будь-який офіційний документ, що підтверджує фактичне місце проживання (за потреби).

Отже, за наявності волевиявлення особи яка має право на пільги, а саме на підставі заяви про внесення відомостей до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та заява про надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, позивач не може впливати на право відповідача користуватися знижкою при оплаті за користування комунальними послугами.

Посилання відповідача на те, що позивач є співвласник відповідно до своєї частки і повинна нести витрати лише в частці свого права, не звільняє його від обов`язку щодо утримання свого майна і оплати відповідних послуг, оскільки матеріали справи не місять доказів щодо звернення позивача до відповідних комунальних установ з вимогою про розподіл особових рахунків чи відомостей щодо наявних домовленостей по оплаті житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири, згідно чого позивач мала б можливість здійснити оплату житлово-комунальних послуг лише в частці свого права власності.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 1211,20 грн.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач надав суду квитанцію №4592-7356-5374-9801 від 28.03.2024, зі змісту якої вбачається, що позивач здійснила платіж у розмірі 1 211,20 грн.

Зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за комунальні послуги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 15 525 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять п`ять гривень) 49 коп. грошових коштів за здійснення оплати комунальних послуг.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять гривень) 20 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 09.05.2025 року.

Суддя А.В. Янченко