Справа № 185/4977/25
Провадження 2/185/4849/25
У Х В А Л А

12 травня 2025 року м. Павлоград

Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бабій С.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

05.05.2025 р. поштовим відправленням 437, надісланим через АТ «Укрпошта», позивач направив до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області позовну заяву, в якій просить: визнати недійсним строковий трудовий договір від 01.07.2021 № 341-2021 в частині визначення строку його дії та визнати цей договір безстроковим; визнати трудові відносини між позивачем та Акціонерним товариством «Укрзалізниця» безстроковими з часу призначення на роботу; скасувати наказ № 1001/ос від 28.03.2025 про припинення трудового договору; поновити позивача на посаді менеджера заступника начальника Київського регіонального управління Департаменту корпоративної безпеки АТ «Укрзалізниця»; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.04.2025 до моменту поновлення на роботі; стягнути моральну шкоду в розмірі 220 000 грн; витребувати довідку про середній заробіток позивача; покласти судові витрати на відповідача.

Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2025 справа передана судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бабію С.О.

Вивчивши позовну заяву, враховуючи її зміст та додатки, доходжу висновку, що позовна заява не відповідає вимогам, встановленим статтею 175 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Позовна заява містить вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.04.2025 до моменту поновлення на роботі, що є вимогою майнового характеру, ціна якої визначається сумою, що підлягає стягненню. Однак позивач не надав попереднього розрахунку середнього заробітку, зокрема середньоденного заробітку та кількості робочих днів, які підлягають оплаті, що суперечить вимогам п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Хоча позивач просить витребувати довідку про середній заробіток, це не звільняє його від обов`язку надати орієнтовний розрахунок суми, що стягується, на момент подання позову до суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21).

Отже, позивач звільняється від сплати судового збору лише за позовні вимоги про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні, проте за подання позовної заяви з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від сплати судового збору він не звільняється.

Схожі висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 757/56163/19-ц та від 27 березня 2024 року у справі № 577/220/23.

А тому, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає оплаті судовим збором.

Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру станом на дату подання позовної заяви становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, позовна заява містить вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 220 000 грн., яка також є вимогою майнового характеру і підлягає оплаті судовим збором у розмірі 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму (ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). З урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2025 (3028 грн), судовий збір за цю вимогу становить 2200 грн. Позивач не надав квитанції про сплату судового збору за вимогу про моральну шкоду і не обґрунтував підстав для звільнення від його сплати, що суперечить ч. 4 ст. 177 ЦПК України.

Таким чином, судовий збір не сплачено, а тому позивачу необхідно сплатити судовий збір, оригінал квитанції надати до суду.

Крім того, позивач не вказав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесені або очікуються у зв`язку з розглядом справи, що не відповідає пункту 9 частини 3 статті 175 ЦПК України. Також у позовній заяві не зазначено, чи є у позивача або іншої особи оригінали письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, що суперечить пункту 8 частини 3 статті 175 ЦПК України.

За нормами ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи письмового оригіналу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух; право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави, що відображено у п. 37 рішення у справі «Мушта проти України», заява № 8863/06, п.38 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, п.230 рішення у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява №36760/06, п.53 рішення у справі «Круз проти Польщі», (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, п.44 рішення у справі («Осман проти Сполученого Королівства» («Osman v. theUnitedKingdom»), заява №23452/94, п.85 рішення у справі «Луордо проти Італії» («LUORDO v. ITALY»), заява № 32190/96).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на вищевикладене, оскільки позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст. 175 ЦПК України, вважаю за необхідне на підставі ч. 1 ст. 185 ЦПК України залишити її без руху, запропонувавши позивачу протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали усунути вищезазначені недоліки.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175-177, 185 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишити без руху, надавши позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення вказаних недоліків.

Роз`яснити позивачу, що у випадку виконання вимог ухвали у встановлений судом строк, позовна заява буде вважатись поданою в день первісного її подання до суду. Інакше, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Бабій