Справа № 366/750/24
Провадження № 2/366/43/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 січня 2025 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючого-судді Ткаченка Ю.В., за участю секретаря судових засідань - Морозової Я.Р., за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1 - Бородіна А.В. (в режимі відеоконференції), відповідача - ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Працюка В.Л., представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору: Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області про скасування права власності та визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2024 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач 1), ОСОБА_3 (далі Відповідач 2), третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору: Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області (далі Третя особа) про скасування права власності та визнання договору недійсним.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 22 лютого 2024 року їй стало відомо, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про реєстрацію Договору купівлі-продажу, серії та номер І-109 виданого 11.01.2024 Іванківською державною нотаріальною конторою, згідно якого власником житлового будинку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею 17,8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 - є Відповідач-2 ОСОБА_3 . Позивач припускає, що даний договір був укладений між Відповідачем 1 ОСОБА_2 та Відповідачем 2 ОСОБА_3 .

Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці, яка перебувала в користуванні її сім`ї, батьків її покійного чоловіка - ОСОБА_5 : її тещі - ОСОБА_6 та її тестя - ОСОБА_7 .

Позивач зазначає, що з моменту свого народження і по цей час, постійно проживає в селі Станишівка Вишгородського (Іванківського) району Київської області.

З 1980 року позивач проживає в будинку АДРЕСА_2 . Даний житловий будинок був збудований її тестем та тещею.

На підставі Державного Акту серії ЯЖ №657719 від 01.12.2008 ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером: :01:010:0006, площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_2 .

На підставі Державного Акту серії ЯЖ №657718 від 01.12.2008 позивачу належить на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером: :01:010:0007, площею 0,0380 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 .

Дані земельні ділянки на даний момент межують із земельною ділянкою, на якій розташований спірний житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на який позивачем оспорюється, а раніше ця територія складала єдине землекористування, яке перебувало у віддані сім`ї позивача, що підтверджується Випискою з погосподарської книги № 12 на 2021-2025 роки та Витягами по особистому рахунку №№ НОМЕР_1 , 1243, 1270, 1312 щодо ОСОБА_5 ; №№ 1166, 1187, 1245 щодо ОСОБА_6 ; №№ 1188,1224 шодо ОСОБА_1 .

Зазначений будинок АДРЕСА_1 було зведено, як тимчасову споруду в 1956 році ОСОБА_8 , з дозволу тещі та тестя позивача, за умови, що будинок є тимчасовим, без надання права користування земельною ділянкою, що є поруч з будинком.

Станом на сьогоднішній день даний будинок не може вважатися таким, який відповідає будівельним нормам.

В подальшому, позивачу стало відомо, що рішенням Іванківського районного суду Київської області від 19.07.2023 у справі № 366/1605/23, визнано за ОСОБА_2 , право власності на спадкове майно її матері ОСОБА_8 , а саме на спірний житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належав покійній спадкодавиці ОСОБА_8 .

З даного рішення суду слідує, що документом, який підтверджує належність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 - є саме довідка № 865 від 22 вересня 2021 року, видана виконавчим комітетом Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області».

З цього вбачається, що будь-яких інших документів, які б вказували на належність житлового будинку матері Відповідачки та/або документів, які б вказували на відповідність даного будинку встановленим будівельним вимогам та/або підтверджували введення будинку в експлуатацію - суду надано не було та судом не досліджувалось.

Жодних визначених ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у першого власника спірного об`єкту - ОСОБА_8 - не було.

Крім того, в рішенні суду не зазначено про наявність документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком №1, зокрема відсутнє відповідне свідоцтво про право власності на будинок (домоволодіння), які видано виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих або органами комунального господарства, відсутнє посилання також на відповідне рішення, на підставі якого видане таке свідоцтво.

Реєстрація речових прав на спірний житловий будинок за вказаною адресою проведена державним реєстратором Воробей Тетяною Петрівною, Іванківської державної нотаріальної контори Вишгородського районного нотаріального округу Київської області, за відсутності документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно.

Позивач вважає, що реєстрація речових прав на спірний об`єкт є незаконною та протиправною. Державна реєстрація речових прав на зазначений об`єкт нерухомого майна порушує права позивача та зачіпає її інтереси, як належного користувача земельної ділянки.

Відповідно до даних судового рішення, рік будівництва спірного житлового будинку - 1956 рік.

Статтею 16 Земельного кодексу УРСР 1988 року унормовано порядок надання земельних ділянок у користування, відповідно до якої надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення.

Таким чином, ОСОБА_8 , якщо вона була дійсним власником спірного будинку, повинна була б мати відповідне рішення місцевої ради про відведення земельної ділянки та для яких цілей така ділянка виділялась, тобто первинна документація на новостворений об`єкт нерухомого майна.

Матеріали справи № 366/1605/23 жодних належних та допустимих доказів не містять про те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 надавалась у користування ОСОБА_8 для будівництва житлового будинку. Тобто, ОСОБА_8 , як перший власник майна, жодних правовстановлюючих документів на вказаний будинок не мала, та в матеріалах справи відсутні докази про їх наявність.

Отже, спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 побудовано без відповідного рішення відповідної ради.

Технічний паспорт не є правовстановлюючим документом на нерухоме майно та не є тим документом, на підставі якого можливо встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно.

Підставою для скасування рішення державного реєстратора є фактичні обставини справи та відомості з Реєстру, а саме те, що воно прийнято на підставі документів, які не встановлюють факт набуття права власності на житловий будинок, а саме: рішення Іванківського районного суду Київської області від 19.07.2023 та довідки № 865 від 22.09.2021, виданої Іванківською селищною радою та без наявності документа, який би посвідчував речове право на земельну ділянку або присвоєння будинку адреси.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Відповідач-1 не могла набути право власності на спірний об`єкт за вимогами ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію права власності на рухоме майно та їх обтяжень» та п. 43 Порядку № 1127 в силу відсутності у неї речових прав на земельну ділянку під таким об`єктом.

Правовстановлюючі документи на право власності або користування земельною ділянкою, стосовно земельної ділянки по АДРЕСА_1 відсутні. Відповідні рішення щодо цієї земельної ділянки органом місцевого самоврядування не приймались.

Позивач зазначає, що підстави вважати, що державна реєстрація права приватної власності на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна №100 проведена відповідно до вимог діючого законодавства - відсутні.

Разом з цим, як наслідок скасування права власності Відповідача-1 на житловий будинок, обґрунтованою є також вимога про визнання Договору купівлі-продажу будинку недійсним.

Оскільки право власності Відповідача-1 на житловий будинок підлягає скасуванню, то як наслідок цього, договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 має бути визнаний недійсним.

З урахуванням вищезазначеного, позивач звертається до суду з позовною заявою та просить суд:

Скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок в плані під літерою А з господарськими будівлями та спорудами: баня «Б», вбиральня «В», навіс «Г», колодязь № 1, ворота з хвірткою № 2, огорожа № 3, № 4 за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100);

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу серії та номер І-109 виданого 11.01.2024 Іванківською державною нотаріальною конторою, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

Скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок в плані під літерою А з господарськими будівлями та спорудами: баня «Б», вбиральня «В», навіс «Г», колодязь № 1, ворота з хвірткою № 2, огорожа №3, № 4 за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, запис про право власності №53264863).

Ухвалою суду від 03 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання на 30 квітня 2024 року /а.с. 68/.

Підготовчий розгляд справи, призначений на 30.04.2024 року, було відкладено, в зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення Відповідача 2 про розгляд справи /а.с. 77/.

21.05.2024 до суду від Відповідача 1- ОСОБА_2 надійшов Відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому ОСОБА_2 просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У своєму Відзиві Відповідач-1 зазначає, що вона, ОСОБА_2 , набула право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на законних підставах, а саме - на підставі судового рішення (рішення Іванківського районного суду Київської області від 19.07.2023 р., справа № 366/1605/23, рішення вступило в законну силу).

Згідно положень ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності на нерухоме майно (домоволодіння) виникає після реєстрації такого права в органах реєстрації, що ОСОБА_2 і здійснила на своє домоволодіння ще в 2023 році.

Земельна ділянка для забудови будинку за адресою АДРЕСА_1 , була виділена покійному батьку Відповідача-1 ОСОБА_9 рішенням правління колгоспу імені Щорса (с. Станішівка колишнього Іванківського, а нині Вишгородського району Київської області) від 19 вересня 1949 року. Вказана земельна ділянка була приватизована, ця приватизація ніким оскаржена та/чи скасована не була.

Навіть з тих документів, які надала позивач (Державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 657718 та № 657719) слідує, що в її власності немає хоча б частини земельної ділянки, яка б виділялась Відповідачу-1 або її батькам або ж на ній (тобто на земельній ділянці позивача) розташований колишній будинок Відповідача-1. Тому, твердження позивача про те, що нібито спірний будинок розташований на земельній ділянці позивача, є безпідставними та не доведеними.

Крім того, посилання позивача на те, що нібито Відповідач-1 (та, судячи по всьому, державний реєстратор) порушила норми діючого законодавства при реєстрації права власності Відповідача-1 на вищевказаний будинок, є безпідставними, так як - пп. 42 та 43 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127, на які як на підставу своїх позовних вимог посилається позивач, втратили свою силу на підставі постанови КМ України № 509 від 28.04.2021 р., тому станом на день розгляду справи за позовом Відповідача-1 в суді та реєстрації її права власності в 2023 р. вказані норми не діяли.

Посилання позивача на порушення закону при реєстрації права власності Відповідача-1 на її будинок , зокрема, на статтю 31 Закону України від 01.07.2004 р. № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є також безпідставним, так як вказана норма регулює реєстрацію прав на нерухоме майно при зверненні особи з підтверджуючими документами безпосередньо в органи державної реєстрації, а в ситуації Відповідача-1 необхідно було керуватись положеннями статті 31-1 цього ж закону «Особливості проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень», яка є спеціальною нормою по відношенню до загальних положень закону про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, згідно якої реєстраційні дії на підставі судових рішень провадяться взагалі без подання відповідної заяви заявника та без надання будь-яких нових документів.

Рішення суду від 19.07.2023 року по справі № 366/1605/23 про визнання права власності за Відповідачем-1 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вступило в законну силу, ніким не було оскаржено. Рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для всіх державних органів і організацій, їх об`єднань, посадових осіб та громадян.

Відносини і факти, встановлені в рішенні вважаються істинними та не підлягають доказуванню доти, поки рішення не скасоване. Сторона, відкидаючи факти, встановлені судовим рішенням (що вступило в законну силу), не може спростовувати відносини та факти встановлені судом, і вимагати від суду залучення до справи докази, що їх спростовують /а.с. 81-96/.

27 травня 2024 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бородіна А.В. надійшов додаток до заяви про забезпечення доказів, в якому просять задовольнити заяву про забезпечення доказів /а.с. 101-105/.

Разом з позовною заявою позивачем до суду подано заяву про забезпечення доказів, в якій ОСОБА_1 просить суд витребувати в Іванківській державній нотаріальній конторі Вишгородського районного нотаріального округу Київської області:

?Відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100);

?Копії Договору купівлі-продажу серії та номер 1-109, виданого 11.01.2024 року Іванківською державною нотаріальною конторою /а.с. 17-18/.

Ухвалою суду від 27.05.2024 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів /а.с. 113-114/.

07.06.2024 до канцелярії суду від Відповідача-1 надійшли доповнення до Відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 /а.с. 116-162/.

25.06.2024 на виконання ухвали суду від 27.05.2024 року про витребування доказів від Іванківської державної нотаріальної контори надійшли копія договору купівлі-продажу земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку в АДРЕСА_1 та копія витягу з державного реєстру речових прав № 345946724 від 11.09.2023 року, сформованого державним реєстратором Гніденко А.В. /а.с. 167-170/.

24.07.2024 підготовчий розгляд справи було відкладено на 08.08.2024 за заявою представника позивача /а.с. 173-174, 177/.

На підставі ухвали суду від 08 серпня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду на 06 вересня 2024 року /а.с. 183-184/.

За клопотанням представника Позивача розгляд справи було відкладено на 07.10.2024 на 10 год. 30 хв. /а.с.191-193, 195/.

07 жовтня 2024 року на електронну пошту суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бородіна А.В. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в задоволенні якого на підставі ухвали суду від 07.10.2024 було відмовлено /а.с. 202-204, 210-212/.

07.10.2024 розгляд справи було відкладено на 11.11.2024 на 10 год. /а.с. 205-208/.

За клопотанням представника Відповідача-1 11.11.2024 розгляд справи було відкладено на 29.01.2025 на 10 год. /а.с. 215/.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бородін А.В. позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідачі та їх представники в судовому засіданні не визнали та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 з підстав, викладених у відзиві.

Представник третьої особи, яка не заявляє вимог на предмет спору Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області Шереметьєв І.В. поклався на розсуд суду.

У зв`язку з нестабільним інтернет-з`єднанням у представника позивача, судове засідання неможливо було провести в системі ВКЗ. Враховуючи думку сторін, які не заперечували проти розгляду справи в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, продовження розгляду справи відбулося за наявними матеріалами справи, не здійснюючи фіксування судового процесу.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ч. 1 ст. 55 Конституції України).

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

У відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.

Вимогами ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 1941 року народження, дійсно зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2 з 27.12.1980 року /а.с. 22/.

Свекрами позивачами були ОСОБА_7 та ОСОБА_6 /а.с. 24, 25/.

Позивач на праві власності має земельні ділянки, одна з яких розміром 0,2500 га, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:010:0006 (Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЖ №657719 від 01.12.2008); інша - розміром 0,0380 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:010:0007 (Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЖ №657718 від 01.12.2008) /а.с. 26-27/.

Як зазначає ОСОБА_1 у позовній заяві, дані земельні ділянки на даний момент межують із земельною ділянкою, на якій розташований спірний житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на який позивачем оспорюється, а раніше ця територія складала єдине землекористування, яке перебувало у віддані сім`ї позивача, що підтверджується Випискою з погосподарської книги № 12 на 2021-2025 роки та Витягами по особистому рахунку №№ НОМЕР_1 , 1243, 1270, 1312 щодо ОСОБА_5 ; №№ 1166, 1187, 1245 щодо ОСОБА_6 ; №№ 1188,1224 шодо ОСОБА_1 .

Зазначений будинок АДРЕСА_1 було зведено, як тимчасову споруду в 1956 році ОСОБА_8 , за дозволу тещі та тестя позивача, за умови, що будинок є тимчасовим, без надання права користування земельною ділянкою, що є поруч з будинком.

Однак, в порушення вимог статтей 77 та 81 ЦПК України, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження даної обставини.

Також, судом встановлено, що на підставі рішення Іванківського районного суду Київської області від 19.07.2023 року (справа № 366/1605/23, провадження №2/366/344/23) задоволено повністю позов ОСОБА_2 до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно. Визнано за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спадкове майно її матері ОСОБА_11 , а саме на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав покійній спадкодавиці ОСОБА_11 . Будинок розміром житлової площі 17,8 кв. м., розміром загальної площі 56,3 кв.м. в плані під літерою «А». Надвірні будівлі та споруди: веранда «а1», баня «Б», вбиральня «В», навіс «Г», колодязь № 1, ворота з хвірткою №2, огорожа №3, №4.

Рішення суду набрало законної сили.

Земельна ділянка для забудови будинку за адресою АДРЕСА_1 , була виділена покійному батьку Відповідача-1 ОСОБА_9 рішенням правління колгоспу імені Щорса (с. Станішівка колишнього Іванківського, а нині Вишгородського району Київської області) від 19 вересня 1949 року. Вказана земельна ділянка була приватизована, ця приватизація ніким оскаржена та/чи скасована не була /а.с. 88-92/.

Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до ст 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

З рішення суду від 19.07.2023 слідує, що за час життя ОСОБА_11 уклала заповіт від 23 лютого 1998 року, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, а саме: все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все, що їй буде належали за законом на день смерті заповіла ОСОБА_2 . Вказаний заповіт зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій під №321 від 3 грудня 1998 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно рішення суду від 19.07.2023 року, Постановою державного нотаріуса Іванківської державної нотаріальної контори Воробей Т.П., №359/02-31 від 13 травня 2023 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на будинок.

Як вбачається з рішення суду від 19.07.2023 року, згідно довідки № 865 від 22 вересня 2021р., виданої виконкомом Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області, убачається, що згідно погосподарської книги 12 номер об`єкта по господарського обліку 1137-3 на будинок, розташований по АДРЕСА_1 , відкрито на ім`я ОСОБА_11 власника даного будинку (власник померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року).

Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки Відповідач-1 ОСОБА_2 через відсутність у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно (зокрема, будинок) після смерті своєї матері не змогла оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, тому її права підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на це майно.

ОСОБА_2 , будучи спадкоємцем після своєї матері, скористалася своїм правом оформити свої спадкові права та звернулася до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.

У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.

Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи. Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 19.07.2023 року задоволено повністю позов ОСОБА_2 до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно. Визнано за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спадкове майно її матері ОСОБА_11 , а саме на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав покійній спадкодавиці ОСОБА_11 .

Оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається тільки за умови, якщо це право не можна захистити в нотаріальному порядку.

Відповідну правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 22 вересня 2021 року у справі №227/3750/19.

Згідно з практикою Верховного Суду, право власності, набуте на підставі судового рішення, може бути скасовано лише в окремих випадках, зокрема:

якщо саме судове рішення, на підставі якого виникло право, було скасоване або визнане незаконним (наприклад, в порядку виключного чи касаційного провадження);

якщо встановлено злочинні дії сторін або фальсифікацію доказів, що стали підставою для рішення.

Відповідно до позиції Великої Палати ВС у постанові № 756/9246/16-ц (2019 р.), особа, яка добросовісно набула право власності на підставі судового рішення, користується захистом, якщо відсутні обставини, що свідчать про недобросовісність.

Оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що Відповідач-1 - ОСОБА_2 на законних підставах набула право власності на спадкове майно після своєї матері. ОСОБА_11 , а саме, на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Судове рішення - одна з підстав для реєстрації права власності на нерухомість.

Рішення суду, яке вказує на визнання права власності на об`єкт, не є підсумковим документом. Рішення суду - це правовстановлюючий документ, на підставі якого можна продавати, але тільки після реєстрації та внесення даних до реєстру. Саме рішення суду дає право власнику реєструвати на себе нерухомість.

Таким чином, рішення суду про визнання права власності на спадкове майно є підставою для державно реєстрації права власності власника майна.

Однією із загальних засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) виключно на підставах та в порядку, визначених Законом про реєстрацію прав.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень слід розуміти офіційне визнання підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до державного реєстру прав.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Разом цим, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ст. 18 даного Закону за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником.

За ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству й поданим/отриманим документам.

Згідно з ч. 1 ст. 22 цього Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 27 цього Закону - державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Як установлено судом під час розгляду справи, дійсно 11.09.2023 року державним реєстратором Іванківської селищної ради Київської області Гніденко А.В. внесені записи про право власності на житловий будинок: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100) за відповідачем-1 ОСОБА_2 .

Підставою виникнення права власності зазначено рішення Іванківського районного суду Київської області від 19.07.2023 року /а.с. 150/.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-023 від 13.11.2023, земельна ділянка з кадастровим номером :01:010:0026, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) /а.с. 152-161/.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Тому, Відповідач-1 ОСОБА_2 будучи законним власником земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 здійснила їх відчуження ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.01.2024 року державним нотаріусом Іванківської державної нотаріальної контори Воробей Т.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-109.

Відповідно до вищевказаного Договору купівлі-продажу земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку, відчужувана земельна ділянка належить продавцю ( ОСОБА_2 ) на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.12.2023 року, індексний номер витягу №360096950. Право власності зареєстровано 25 грудня 2023 року, номер запису про право власності №53121784, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 220. Відчужуваний житловий будинок належить продавцю ( ОСОБА_2 ) на підставі рішення Іванківського районного суду Київської області від 19 липня 2023 року, справа № 366/1605/23. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07 вересня 2023 року, номер запису про право власності №51673179, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, індексний номер витягу №345946724.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що будь-яких конкретних доказів, що дії державного реєстратора щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень є незаконними та такими, що не відповідають нормам законодавства в сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно і, як наслідок, підлягають скасуванню, суду не надано і судом таких доказів не здобуто, у матеріалах справи відсутні будь-які докази відсутності документів, визначених нормами чинного законодавства, що не давало підстав державному реєстратору вчиняти необхідні реєстраційні дії. Матеріалами справи не доведено, яким актам цивільного законодавства суперечить прийняте рішення про державну реєстрацію прав, що є підставою для його скасування, а тому для скасування державної реєстрації прав власності на житловий будинок суд не вбачає підстав.

Оскільки, позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є похідними від позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок за ОСОБА_3 , тому вони також задоволенню не підлягають.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому до задоволення не підлягає.

Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи, що в позові відмовлено, то сплачені позивачем суми судового збору та судових витрат не підлягають стягненню з відповідачів.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 392 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору: Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області про скасування права власності та визнання договору недійсним, відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення Іванківського районного суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Іванківський районний суд Київської області.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 29 січня 2025 року

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3

Відповідач 1: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4

Відповідач 2: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_5

Третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору: Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області, , місце знаходження: 07201, Київська область Вишгородський район селище Іванків вул. Івана Проскури,47.

Суддя : Юрій ТКАЧЕНКО