Провадження № 2/127/5107/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого судді Бойко В.М.,

при секретарі Мельник А.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання правочину недійним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа №127/37554/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, а саме про стягнення 85 000,00 доларів США, які ОСОБА_2 позичив та зобов`язувався повернути до 30.11.2023 року. На підтвердження вказаного була написана розписка від 26.09.2023 року. При цьому, позивач вказує, що будь-яких коштів від ОСОБА_3 він не отримував, а розписка від 26.09.2023 року була написана під диктовку ОСОБА_4 , в присутності ОСОБА_5 , шляхом ведення в оману та під психологічним тиском. Так, позивач вказав, що в середині вересня 2023 року до нього зателефонував ОСОБА_5 , та повідомив, що хоче познайомити позивача із людьми, які займаються криптовалютою. 21.09.2023 року відбулася зустріч в ресторані «Біатріче» в м.Вінниці з ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 запропонувала займатися здійсненнями операцій по торгівлі електронною криптовалютою на біражах приптовалют. Після чого, 26.09.2023 року позивач зустрівся з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та під час зустрічі була складена розписка щодо отримання 85 000,00 доларів США від ОСОБА_3 . Однак, жодних коштів в готівковій, безготівковій формі, криптовалютою чи в доларах США 26.09.2023 року, ні у будь-який інший день від ОСОБА_3 він не отримував та з ним особисто знайомим не був. Крім того, даний факт, що йому не передавалися кошти зафіксовано на відеозаписі. У подальшому, за зверненням ОСОБА_2 з приводу шахрайських дій ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відкрито кримінальне провадження за ч.4 ст.190 КК України. На підставі викладеного, позивач просив суд визнати недійсним договір позики на суму 85 000,00 доларів США оформлений розпискою від 26.09.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 22.10.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу термін для усунення недоліків.

24.10.2024 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 25.10.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачам відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

11.11.2024 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання вказала, що відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі з наступних підстав. Вказала, що в середині вересня 2023 року позивач ОСОБА_2 позичив у відповідача ОСОБА_3 85 000,00 доларів США, які мав повернути до 30.11.2023 року, про що була складена розписка від 26.09.2023 року. Однак, ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконав, та кошти не повернув. 04.12.2023 року ОСОБА_3 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу у розмірі 85 000,00 даларів США - справа №127/37554/23. Оригінал розписки знаходиться при матеріалах цивільної справи №127/37554/23. Крім того, у даній цивільній справі була призначена судова почеркознавча експертиза, за результатами проведення якої встановлено, що ОСОБА_2 виконано текст розписки і підпис від 26.09.2023 року про отримання грошових коштів в сумі 85 000,00 доларів США у ОСОБА_3 . Будь-які діагностичні ознаки, які б свідчили б про вплив на виконання тексту розписки від 26.09.2023 року про отримання грошових коштів в сумі 85 000,00 доларів США у ОСОБА_3 якихось збиваючих факторів природного чи штучного характеру у даному почерковому об`єкті відсутні. Будь-які діагностичні ознаки, які свідчили б про вплив на виконавця підпису від імені ОСОБА_2 у розписці від 26.09.2023 року про отримання грошових коштів у сумі 85 000,00 доларів США у ОСОБА_3 під впливом збиваючих факторів природного чи штучного характеру у даному почерковому об`єкті відсутні. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів в підтвердження того, що він не отримував в борг вказані в розписці грошові кошти. Власноруч написана розписка ОСОБА_2 від 26.09.2023 року повністю підтверджує як факт отримання ним коштів за договором позики, так і її зобов`язання повернути ці кошти до 30.11.2023 року. На підставі вказаного, просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 12.11.2024 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 13.01.2025 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_7 про відвід головуючого судді Бойка В.М. - відмовлено.

Ухвалою суду від 13.01.2025 року витребувано для огляду в судовому засіданні цивільну справу №127/37544/23.

В судовому засіданні 18.02.2025 року представником позивача ОСОБА_8 , після закриття підготовчого провадження по справі, було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої та лінгвістичної експертизи.

Суд розглянувши подане клопотання вирішив відмовити у його задоволення (із занесенням до протоколу судового засідання), оскільки представником було порушено процесуальні строки для його подання. Крім того, в межах розгляду цивільної справи №127/37554/23 вже наявний висновок експерта із вказаних питань.

В судове засідання 24.04.2025 року позивач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не з`явилися, про дату час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Від адвоката Жукова В.П. на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд, розглянувши клопотання адвоката Жукова В.П., прийшов до висновку, що оскільки із представником завчасно було погоджено дату судового засідання, та у позивача є ще один представник ОСОБА_7 , однак, останній також не прибув у судове засідання, доказів поважності причин пропуску суду не надано, за вказаних оставин суд вирішив продовжити розгляд справи за наявними матеріалами у відсутність позивача та його представників.

Разом з тим, у попередніх судових засіданнях представники позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надали свої пояснення, та вказали, що позовні вимоги вони підтримують у повному обсязі та просили суд їх задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила суд відмовити у їх задоволенні.

Позивач ОСОБА_2 зветаючись до суду із вказаним позовом стверджує, що будь-яких коштів він не отримував від ОСОБА_3 та він його взагалі не знав, а розписка від 26.09.2023 року була написана ним під тиском від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_2 надав суду відповідні докази.

Судом встановлено, що відповідно до Листа ДПС України №127/37554/23 від 18.03.2024 ОСОБА_9 22.09.20123 року здійснив виїзд з України, та 29.09.2023 року в`їзд в Україну (а.с.10).

31.10.2023 року за заявою ОСОБА_2 відкрито кримінальне провадження 0001644 за ч.2 ст.355 КК України, щодо примушування його невідомими особами до виконання цивільно-правових зобов`язань, які були взяті ним протягом 2023 року (а.с.11).

Також, 07.03.2024 року за заявою ОСОБА_2 відкрито кримінальне провадження 0000086 за ч.4 ст.190 КК України, з приводу шахрайських дій ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 (а.с.12).

29.11.2023 року ОСОБА_2 звертався до лікарні з приводу погіршення стану здоров`я - тривожного розладу (а.с.14).

Разом з тим, відповідно до Розписки від 26.09.2023 року ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 0512 МВС України у м.Вінниці 15.06.2021 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2 , отримав від ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_3 , у борг грошові кошти у розмірі 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч доалів США) у якості позики. Всю вказану суму боргу (позики) зобов`язався повернути у строк до 30.11.2023 року (а.с.9).

Також, судом встановлено, що у провадженні судді Вінницького міського суду Вінницької області Венгрин О.М. перебуває на розгляді цивільна справа №127/37554/23 за позом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. За клопотанням сторони позивача судом було витребувано цивільну справі №127/37554/24 для ознайомлення та огляду в судовому засіданні окремих доказів.

В рамках розгляду цивільної справи №127/37554/23 судом було встановлено, що Ухвалою суду від 18.06.2024 року по справі №127/37544/23 було призначено судову почеркознавчу експертизу (а.с.66).

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №2103/24-21 від 20.09.2024 року ОСОБА_2 виконано текст розписки і підпис від 26.09.2023 року про отримання грошових коштів в сумі 85 000,00 доларів США у ОСОБА_3 . Будь-які діагностичні ознаки, які б свідчили б про вплив на виконання тексту розписки від 26.09.2023 року про отримання грошових коштів в сумі 85 000,00 доларів США у ОСОБА_3 якихось збиваючих факторів природного чи штучного характеру у даному почерковому об`єкті відсутні. Будь-які діагностичні ознаки, які свідчили б про вплив на виконавця підпису від імені ОСОБА_2 у розписці від 26.09.2023 року про отримання грошових коштів у сумі 85 000,00 доларів США у ОСОБА_3 під впливом збиваючих факторів природного чи штучного зарактеру у даному почерковому об`єкті відсутні (а.с.68-82).

Крім того, в судовому засіданні було досліджено відеозапис, на якому зафіксовано, як позивач ОСОБА_2 власноруч, без будь-якого явного тиску пише розписку про отримання коштів. (а.с.61).

З протоколу допиту потерпілого ОСОБА_2 в рамках кримінального провадження 0001644 від 31.10.2023 року, вбачається, що ОСОБА_2 вказав, що «26.09.2023 року мені на електронний гаманець були зараховані грошові кошти декількома транзакціями на загальну суму 85 000,00 доларів США» (а.с.86-90).

В рамках виконання доручення по кримінальному провадженні №0001661, внесеному до ЄДРДР від 02.11.2020 року за ч.4 ст.190 КК України, отримано інформацію з криптовалютної біржі «Binancе» відповідно до якої на ідентифікатор користувача НОМЕР_4 , ім`я ОСОБА_11 , 26.09.2023 року було відправлено кошти 3 транзакціями: 36 200,00 34 000,00, 14 800,00 - на загальну суму 85 000,00 (а.с.101-122).

Відповідно до Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.08.2024 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики було задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики (розпискою) від 23.10.2023 року у розмірі 150 000,00 доларів США. (а.с.95-97).

В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_4 , яка суду вказала, що з ОСОБА_2 вона познайомилася у вересні 2023 році, їй відомо що він займається криптовалютними операціями. 26.09.2023 року ОСОБА_3 попросив її бути присутньою разом з ОСОБА_5 на написанні розписки ОСОБА_2 про отримання коштів. Підтвердила, що ОСОБА_2 власноруч, без будь-якого тиску написав вказану розписку, що він отримав від ОСОБА_3 кошти. ОСОБА_3 не був присутній на написанні розписки, оскільки перебував за кордом у відрядженні. Під час написання розписки кошти ОСОБА_2 не передавалися. Додатково зазначила, що ОСОБА_2 також позичав у неї кошти у сумі 150 000,00 доларів США, які також не повернув.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що ОСОБА_2 знає давно. 26.09.2023 року він був присутній на написанні розписки ОСОБА_2 , та саме він знімав процес написання на відео. ОСОБА_2 власноруч писав розписку, будь-якого тиску на нього не здійснювалося. Свідок ОСОБА_5 також вказав, що позивачу ОСОБА_2 він позичав у борг кошти, які він їх не повернув. Кошти надавалися для здійснення криптовалютних операцій.

Відповідно до 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно до ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Підставами для визнання правочину недійсним у даній справі, на думку позивача, слугує те, що розписка від 26.09.2023 року не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме не містить посилання на момент передавання грошових коштів, а також те, що на ОСОБА_2 чинився тиск під час написання вказаної розписки.

Суд не можу погодитися із такими твердженнями позивача з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов?язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов?язання припиняється виконанням,

проведеним належним чином.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред?явлення позову про стягнення боргу за договором позики позикодавець повинен підтвердити своє право вимагати від позичальника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позикодавцем та позичальником правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для

визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу

правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі №642/4200/17 (провадження

№ 61-6492св 19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967ц 15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з частиною другою статі 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов?язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов?язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов?язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов?язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов?язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Таким чином, наявність оригіналу боргової розписки у ОСОБА_3 , яка міститься в матеріалах цивільної справи №127/37554/23, свідчить про те, що боргове зобов?язання не виконане.

Такий висновок суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 червня 2022 року у справі №344/17277/20 (провадження № 61-12109св21), від 7 грудня 2022 року у справі №565/12/19 (провадження №61-4470св22) та від 19 грудня 2022 року у справі №754/10390/16 (провадження №61-9032cв22).

У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79с14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньоо, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов?язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи належними доказами не підтверджено твердження позивача про неотримання від відповідача ОСОБА_3 коштів у розмірі 85 000,00 грн., а також присутність тиску та відсутність волевивлення під час написання розписки 26.09.2023 року. Вказане підтверджується висновокм експерта. Таким чином, позивачем не додано до матеріалів будь-яких інших доказів, які свідчили б про недійсність даного правочину.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 будучи вільним в укладенні договору позики (розписки) та визначенні його умов, керуючись свободою договору, наданою ст.ст. 6, 627 ЦК України, не відмовився від його укладення та прийняв його виконання впродовж строку його дії, суд приходить до висновку, що підстав для визнання його недійсним немає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 25, 202-203, 215-216, 236, 248, 328 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 81, 133, 137, 141, 211, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійним - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 05.05.2025 року.

Суддя: