ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2025 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Буніна Є.О.,

секретаря судового засідання Бруславської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області СХМрУЮ (м. Харків), акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», про зняття арешту з нерухомого майна, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з нерухомого майна та скасування запису про обтяження, накладеного на підставі постанови про арешт майна ВП 54029420 від 29.05.2017, за яким накладено арешт на все майно ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 . Після її смерті залишилась спадщина. Позивач звернувся до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , але йому усно було відмовлено, оскільки накладено арешт на все нерухоме майно, яке належало ОСОБА_2 . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.05.2017 року № 35428981, 29.05.2017 року ВДВС Чугуївського МРУЮ Харківської області було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП: 54029420, відповідно до якої було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 в межах суми звернення стягнення в розмірі 22382,04 грн. для забезпечення реального виконання рішення суду. З метою зняття вказаного арешту я звертався до Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). У листі від 12.04.2024 року № 12128 Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Міністерства юстиції (м. Харків) зазначив, що зняти арешт не є можливим оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження.

Враховуючи те, що арешт на майно ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладався для забезпечення виконання рішення суду підстав для подальшого існування арешту немає. Позивач не є боржником за виконавчим провадженням, у рамках якого накладений арешт на спірне майно. Оскільки, через заборону на відчуження вказаного майна він не може набути права власності на нього, позивач вимушений звернутися до суду.

Представник відповідача АТ «КБ «Приватбанк» надала відзив в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що відомості про добровільне виконання ОСОБА_2 зобов`язання перед АТ КБ "ПриватБанк" в повному обсязі відсутні. 04.12.2024 АТ КБ "ПриватБанк" подано до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України. Арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Вважає, що ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог призведе до порушення прав АТ КБ "ПриватБанк" на отримання виплат заборгованістю по кредитному договору. Вказані вище обставини спірних правовідносин та нормативне регулювання свідчить про необгрунтованість, недоведеність, безпідставність та передчасність заявлених позовних вимог позивача.

Представник відповідача Чугуївського ВДВС надала відзив на позов, в якому при ухваленні рішення покладалась на розсуд суду.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Чугуївського ВДВС в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась своєчасно та належним чином.

Представник відповідача АТ «КБ «Приватбанк» надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.05.2017 року № 35428981, 29.05.2017 року ВДВС Чугуївського МРУЮ Харківської області було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП: 54029420, відповідно до якої було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 в межах суми звернення стягнення в розмірі 22382,04 грн. для забезпечення реального виконання рішення суду.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 11.10.2019.

Позивач ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_2 , що підтверджується, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Як вбачається з претензії кредитора заявленої в порядку ст. 1281 ЦК України, на момент смерті ОСОБА_2 , її заборгованість за кредитним договором укладеним з АТ «КБ «Приватбанк» складає 7820,00 гривень.

Позивачем ОСОБА_1 вищевказана заборгованість погашена, що підтверджується копією платіжної інструкції на переказ готівки № від 18.03.2025.

Зняття арешту з майна позивачу необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті його матері.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

На підставі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За змістом ст. 60 Закону, до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. Оскільки відповідно до ч. 5ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду.

У постанові від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11 Верховний Суд зауважив, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та право застосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Верховний Суд зазначив, що саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Також у вищевказаній справі Верховний Суд зробив висновок, що у разі відсутності правового регулювання питання зняття обтяжень з майна боржника у певних випадках, відмова у задоволенні скарги щодо зняття арешту унеможливлює в подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна. Наявність тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Таким чином, у цьому випадку наявність тривалого часу арешту майна спадкодавця є невиправданим втручанням у майнові права позивача, оскільки ним сплачена заборгованість за кредитним договором на підставі якої було накладено арешт на майно матері позивача.

Це є підставою для зняття арешту з майна боржника з метою захисту майнових прав позивача як спадкоємця після смерті матері.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.05.2023 р. у справі №463/3251/22 зробила висновок про право спадкоємця має звертатися в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи зазначені обставини, суд погоджується з доводами позовної заяви та вважає, що відомості в реєстрі про заборону на нерухоме майно впливають на права позивача, а тому, з метою недопущення порушення права власності позивача на майно, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Виходячи з обставин справи, позивач не може завершити процедуру оформлення спадкових прав на нерухоме майно, зважаючи на існування обтяження у вигляді арешту, тому суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги про скасування арешту відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області СХМрУЮ (м. Харків), акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», про зняття арешту з нерухомого майна, задовольнити.

Зняти арешт зі всього майна, та скасувати запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП: 54029420, виданої 29.05.2017 року Чугуївським МР ВДВС ГТУЮ у Харківській області, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35428981 від 30.05.2017 року, номер запису про обтяження 20656438, який накладено на все нерухоме майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Бунін Є.О.