Справа № 463/1508/25
Провадження № 2/463/1048/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Головатого Р.Я.

з участю секретаря судових засідань Афанасьєва Д.С.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Граве Україна», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 80619 грн. 09 коп. та суму моральної шкоди у розмірі 25000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 08.09.2024 о 19 год. 16 хв. на вул.Лисенка, 14Б, у м. Львові, керуючи транспортним засобом «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , умисно не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, рухаючись заднім ходом, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований транспортним засобом «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , що стояв позаду, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху (далі - ДТП).

Транспортний засіб «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_3 належить позивачу ОСОБА_4 на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , а його пошкодження було наслідком цілеспрямованих дій відповідача, що підтверджується відеозаписом події.

За наслідками вчинених дій відповідача Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 23.10.2024 у справі №463/8649/24 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців. У Постанові зазначено: «Вивчивши матеріали справи та долучені до неї докази, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно п. 10.9 Правил дорожнього руху, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Як вбачається з долученого відеозапису, ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , діяв свідомо, з особливою зухвалістю знехтував вимогами правил дорожнього руху, в результаті чого внаслідок побутового конфлікту цілеспрямовано здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Volkswagen Jetta», д.н.3. НОМЕР_5 .

Правопорушення стверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями потерпілого, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також відеозаписом моменту вчинення ДТП».

Постановою Львівського апеляційного суду від 18.12.2024 у справі №463/8649/24 Постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП змінено в частині призначення адміністративного стягнення, тобто накладене на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців змінено на штраф у розмірі п?ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п?ятдесят) гривень. У решті в т.ч. обґрунтування, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Цивільна відповідальність ОСОБА_6 застрахована ПрАТ "Страхова компанія "ГРАВЕ УКРАЇНА" згідно з полісом №220251268 від 08.04.2024, тому позивач подала заяву до страхової компанії про відшкодування збитків, однак листом страхової компанії від 10.01.2025 №32/220251268 у страховому відшкодуванні збитків завданих своїми діями відповідачем майну позивача було відмовлено на підставі п.37.1.1 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов?язані з виконанням ними громадянського чи службового обов?язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров?я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону.

Відповідно за вказаних обставин страхова компанія відмовила у страховому відшкодуванні, оскільки ОСОБА_5 умисно, свідомо здійснив ДТП, а саме пошкодження КТ3 позивача.

Жодних відшкодувань від ОСОБА_6 за ДТП станом на дату подання позову позивач не отримувала.

Згідно з Висновком експерта №144 від 13.12.2024 за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_3 внаслідок ДТП 08.09.2024 р. на вул. Лисенка, 14Б у м. Львові, без ПДВ складає 80 619,09 грн.. Вартість виконання судової експертизи складає 7000 грн., що підтверджується квитанцією про оплату від 29.11.2024 р. із комісією банку за проведення платежу 70 грн.

Тому, вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля становить 80 619,09 грн. та 7 000 грн. вартість експертизи й 70 грн. комісія банку за оплату проведення експертизи, які просить стягнути з відповідача.

Крім цього, внаслідок вчинення зухвалих дій ОСОБА_7 , позивач на тривалий час і досі не може користуватись своїм КТЗ, такий побитий/поломаний і перебуває під впливом атмосферних чинників, позивач змушена користуватись послугами таксі, вся сім?я позивача перебуває у шоковому стані від таких дій, котрі є небезпечними для оточуючих у момент вчинення пошкодження КТЗ. Позивач досі погано спить, перебуває у стані тривожності із намаганням пошуку справедливості у складеній ситуації.

Позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягала у душевних переживаннях з приводу пошкодження її автомобіля, необхідність ремонту автомобіля та неможливість його використання протягом тривалого часу, чим було порушено нормальний життєвий уклад позивача, тому позивач просить стягнути з відповідача також заподіяну їй моральну шкоду в сумі 25 000 грн.

Ухвалою від 24.02.2025 постановлено позовну заяву прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначити судове засідання для розгляду справи по суті 19.03.2025, яке за клопотанням представника відповідача було відкладено на 28.04.2025.

07.03.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначає, що хоча позивач і отримала відмову у виплаті страхового відшкодування, однак не вчинила жодних дій щодо її оскарження у судовому порядку. Оскільки посилання страховика на те, що ДТП було учинене умисно не відповідає дійсності, тому відмова страховика у здійсненні страхової виплати є незаконною, а покладення на відповідача обов?язку відшкодувати завдану шкоду, допоки відсутнє судове рішення про відмову у стягненні страхового відшкодування зі страховика, є передчасним та таким, що суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Звертає увагу на те, що відповідач участі у справі в Личаківському районному суді м.Львова не брав, а постанову оскаржив зокрема і з тих підстав, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що відповідач вчинив ДТП умисно. Постановою Львівського апеляційного суду не встановлено, що дії відповідача під час вчинення ДТП були умисними.

Окрім того зазначає, що існують сумніви з приводу реальної вартості завданої шкоди, а тому вважає за доцільне провести судову експертизу для визначення реальної вартості завданої шкоди.

Крім цього, вказує, що позивачем жодним чином не обґрунтовано розмір заподіяної моральної шкоди, не долучено жодних доказів на підтвердження як завдання моральної шкоди позивачу, так і обґрунтованого висновком судово-психологічного експерта її розміру.

18.03.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній просить позовні вимоги задовольнити повністю з підстав, аналогічних викладеним у позовній заяві.

В судовому засіданні в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення у справі автотоварознавчої експертизи відмовлено.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відзиві на відзив.

Відповідач та його представник в задоволенні позовних вимог просили відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Представник третьої особи на розгляд справи не з`явився, причин неявки суду не повідомив, правом на подання пояснень не скористався.

Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Сторонами визнано та підтверджується матеріалами справи, що 08.09.2024 о 19 год. 16 хв. на вул.Лисенка, 14Б, у м. Львові, з вини відповідача, який керував транспортним засобом «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , було пошкоджено припаркований транспортний засіб «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "ГРАВЕ УКРАЇНА" згідно з полісом №220251268 від 08.04.2024.

На час дорожньо-транспортної пригоди відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулювалися Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 2.1 статті 2 Закону № 1961-IV, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачалося, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується зі частиною другою статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

У спорах, пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, норми Закону № 1961-IV є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

При цьому, перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є вичерпним та до таких згідно з пунктом 37.1 статті 37 Закону №1961-IV, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, належить: 37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи 24.12.2024, тобто у встановлені строки, позивач звернулася до третьої особи (страховика відповідача) із заявою про виплату страхового відшкодування, однак листом страхової компанії від 10.01.2025 №32/220251268 повідомлено позивача про прийняття рішення про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування на підставі п.37.1.1 Закону № 1961-IV, оскільки постановою Личаківського районного суду м. Львова від 23.10.2024 у справі №463/8649/24 встановлено, що ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_6 , діяв свідомо, з особливою зухвалістю знехтував вимогами правил дорожнього руху, в результаті чого внаслідок побутового конфлікту цілеспрямовано здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 . Правопорушення стверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями потерпілого, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також відеозаписом моменту вчинення ДТП. ОСОБА_2 грубо та свідомо порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. А обставини дорожньо-транспортної пригоди, які були встановлені судом першої інстанції, були залишені без змін відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 18.12.2024.

Викладені обставини щодо навмисних дій відповідача підтверджуються долученими до позовної заяви копіями постанови Личаківського районного суду м.Львова від 23.10.2024 та постанови Львівського апеляційного суду від 18.12.2024 у справі №463/8649/24.

Згідно із частиною четвертою та п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі №520/11429/17(провадження № 61-19719св19) зроблено висновок про те, що преюдиційні факти - це такі факти, що встановлені рішенням чи вироком суду, які набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Тож законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних (відмінних) за змістом судових рішень.

Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17), відповідно до яких преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі - для суду під час розгляду інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає потреби встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть судової преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення у справі, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено судом ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що піддано аналізові в мотивувальній частині судового акта.

При цьому, суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на те, що відповідач участі у справі в Личаківському районному суді м.Львова не брав, оскільки останній був учасником справи в статусі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а його неявка на розгляд справи цього статусу не змінює.

Необґрунтованими суд вважає також і посилання представника відповідача і на те, що постанова Личаківського районного суду м.Львова від 23.10.2024 була оскаржено зокрема і з тих підстав, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що відповідач вчинив ДТП умисно, а тому постановою Львівського апеляційного суду не встановлено, що дії відповідача під час вчинення ДТП були умисними, оскільки як вбачається зі змісту останньої суд першої інстанції, згідно з вимогами ст.245 КУпАП, об`єктивно з`ясував та дослідив всі обставини справи і докази у ній та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а вказані висновки місцевого суду ґрунтуються на досліджених та наведених у постанові доказах, не оспорюються в апеляційній скарзі, а тому апеляційним судом відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП не перевіряються.

Більше того, умисні дії відповідача спрямовані на спричинення дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 08.09.2024 о 19 год. 16 хв. на вул.Лисенка, 14Б у м.Львова, підтверджуються також оглянутим в судовому засіданні відеозаписом з місця події.

За вказаних обставин суд вважає, що у третьої особи (страховика відповідача) були передбачені п.37.1.1 ст.37 Закону № 1961-IV, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, підстави для відмов у здійсненні страхового відшкодування, а тому позивачем обґрунтовано пред`явлено позовні вимоги саме до відповідача.

При цьому, посилання представника відповідача на те, що покладення на відповідача обов?язку відшкодувати завдану шкоду, допоки відсутнє судове рішення про відмову у стягненні страхового відшкодування зі страховика, є передчасним та таким, що суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, не заслуговують на увагу, оскільки згідно з п.36.7. ст.36 Закону № 1961-IV, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено у судовому порядку також і страхувальником, однак відповідачем таке не оскаржувалось.

Як вбачається з висновку №144 від 13.12.2024 складеного судовим експертом ТзОВ «Експертиза» Галамаєм Б.І., який обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_3 , в цінах на вказану дату обстеження, без врахування (включення) ПДВ, складає 80 619,09 грн.

При цьому, у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постановах від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20), від 21 липня 2021 року у справі № 757/33065/18-ц (провадження № 61-691св21), які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи вищенаведене, оскільки вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу позивача, пошкодженого з вини відповідача, становить без ПДВ 80 619,09 грн., цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди хоча і була застрахована, однак страховик відмовив позивачу у здійсненні виплати страхового відшкодування на підставі п.37.1.1 ст.37 Закону № 1961-IV, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вартості такого ремонту на відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, у вказаній сумі підлягають до задоволення.

В той же час, суд не вбачає підстав для віднесення до завданої позивачу майнової шкоди 70 грн. комісії банку за проведення платежу, оскільки такі сплачені позивачем за послуги надані їй банківською установою, а також 7000 грн. вартості проведення експертизи, сплачених позивачем експертній установі, що підтверджується квитанцією про оплату від 29.11.2024, оскільки такі згідно з п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року N4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що з вини відповідача було пошкоджено транспортний засіб позивача, внаслідок чого остання тривалий час не могла ним користуватися, що призвело до порушення нормальних життєвих зв?язків, душевних переживань, порушення сну та стану тривожності.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, їх тривалість, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. моральної шкоди, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Задовольняючи частково позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати в сумі 8211 грн. 20 коп. за звернення із позовними вимогами про відшкодування майнової шкоди, що становлять 1211 грн. 20 коп. судового збору та 7000 грн. витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, а також 1211 грн. 20 коп. судового збору, який підлягав сплаті за звернення із позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди, пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 242 грн. 24 коп. (1211,20грн.*5000грн./25000грн.), а всього 8453 грн. 44 коп. (8211 грн. 20 коп. + 242 грн. 24 коп.).

Керуючись ст.12, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, 352, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 80619 грн. 09 коп. (вісімдесят тисяч шістсот дев`ятнадцять гривень дев`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 5000 грн. (п`ять тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 8453 грн. 44 коп. (вісім тисяч чотириста п`ятдесят три гривні сорок чотири копійки) судових витрат.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Граве Україна», місцезнаходження: м.Київ, вул.Велика Васильківська, 65, .

Повне судове рішення складено 05.05.2025.

Суддя: Р.Я. Головатий