Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1274/25
Провадження № 2/376/988/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м.Сквира

Суддя Сквирського районного суду Київської області Ловінська С.С., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИЛА:

У провадження Сквирського районного суду Київської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відшкодування збитків.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2025 року головуючим суддею визначено Ловінську С.С.

05.05.2025 року головуючою суддею до канцелярії суду була подана заява про самовідвід з підстав наявності інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, а саме те, що мною, Ловінською С.С., суддею Сквирського районного суду Київської області, 04.09.2024 було винесено постанову у справі №376/2652/24, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, стягнуто судовий збір на користь держави. Не погодившись із винесеною постановою, захисник ОСОБА_1 адвокат Хоменко Є.М. звернувся до Київського апеляційного суду із апеляційною скаргою на цю постанову, і Постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року у справі № 376/2652/24 постанову судді Сквирського районного суду Київської області Ловінської С.С. скасовано, та прийнято нову постанову, якою провадження у справі закрито на підставі п.1ч.1ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Справа №376/1274/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відшкодування збитків, а саме витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу у сумі 22 тисяч гривень, які позивач зазнав у зв`язку з розглядом справи №376/2652/24, яку розглядала суддя Ловінська С.С.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу визначеност.40 ЦПК України, відповідно до положень якої питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить до висновку про його обґрунтованість.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Приписами ч.1 ст. 39 ЦПК України встановлено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно з п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. При цьому, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів у безсторонності судді та всього складу суду при розгляді даного позову.

Згідно з п.12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» від 01.01.2001 незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При постановленні судових рішень щодо сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але і з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність влади» № 8 від 13.06.2007наголошується, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У пункті 66 рішення Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 у справі "Мироненко і Мартиненко проти України" (заява №4785/02) зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, №255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII).

З численної практики Європейського суду з прав людини вбачається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи навіть тоді,коли у стороннього спостерігача лише могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.11.2021 у справі №11-202сап21 звернула увагу на те, що головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема для запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. Визначення належного та безстороннього суду є первинним щодо вчинення процесуальних дій у справі.

Відповідно до положень статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Приймаючи присягу, суддя бере на себе зобов`язання, зокрема, безсторонньо, неупереджено та незалежно здійснювати правосуддя.

Згідно з висновком Європейської комісії «За демократію через право» (Венеційської Комісії) від 11.12.2020 №1012/2020 для суддів важливим є не лише діяти неупереджено, а й доносити до громадськості сприйняття неупередженості.

На наведені приписи звернуто увагу в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2024 у справі №705/4763/22 з посиланням на практику ЄСПЛ, зокрема рішення від 18.02.1999 у справі «Бускаріні проти Сан-Марино» та від 12.10.1978 у справі «Занд проти Австрії».

Як зазначено в названій постанові, правова конструкція «суд, встановлений законом» є структурним елементом права на справедливий суд, закріпленого статтею6 Конвенції, що передбачає дві умови відповідності цьому критерію: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Термін «повноважний склад суду» слід сприймати як наявність повноважень суддів щодо здійснення ними своїх професійних обов`язків: компетентність у розумінні наявності повноважень на розгляд справ у суді відповідно до предмета спору, вирішення справ судом певної інстанції та судом, який має повноваження на розгляд справ у межах територіальної юрисдикції, що забезпечує право на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Неповноважним потрібно вважати склад суду у таких випадках: справу розглянуто і вирішено суддею або за участі судді, строк повноважень якого закінчився; справу розглянуто і вирішено особою, яка не є суддею цього суду; справу передано на розгляд судді з порушенням встановленого порядку розподілу судових справ або з порушенням принципу незмінності складу суду; справу розглянуто і вирішено суддею або за участі судді, який брав участь у її вирішенні; справу, яку належить розглядати колегіально, розглянуто і вирішено суддею одноособово.

Об`єднана палата виснувала, що склад суду, який розглядає справу, є повноважним лише в тому випадку, коли його створення відповідає вимогам закону, а також коли відсутні обставини, що унеможливлюють участь судді у справі. Судочинство, яке здійснюється з порушенням наведених правил, за наявності сумнівів у безсторонності і неупередженості суду, не може вважатися правосуддям, оскільки вирішення справи неповноважним складом суду належить до безумовних підстав перегляду судових рішень.

З огляду на усе наведене вище та враховуючи, що справа №376/1274/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відшкодування збитків, а саме витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу у сумі 22 тисяч гривень, які позивач зазнав у зв`язку з розглядом справи №376/2652/24, яку розглядала суддя Ловінська С.С., у звичайної розсудливої людини може викликати сумнів у неупередженості суду та судового провадження вцілому, що в свою чергу надалі матиме наслідком скасування рішення суду, тому подана суддею заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Інститут відводу має важливе значення для реалізації демократичних принципів цивільного процесу, сприяє ефективному розгляду справи і забезпечує правильне вирішення спору. Норма про відвід гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, запобігає можливості скасування рішень за мотивами незаконності складу суду, заінтересованості певних суб`єктів, що з`ясувалися під час перевірки справи вищестоящими інстанціями.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з необхідності уникнення напруження та недовіри у судовому провадженні, з метою забезпечення права сторін на справедливий суд, а також для попередження виникнення у сторін будь-яких сумнівів в неупередженості або об`єктивності судді, що в подальшому може негативно вплинути на об`єктивність постановленого рішення у справі, суд вважає обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню самовідвід від розгляду даної цивільної справи.

Керуючись ст. 2, 36, 38-40, 41 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Задовольнити самовідвід судді Сквирського районного суду Київської області Ловінської С.С. у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відшкодування збитків.

Передати цивільну справу № 376/1274/25, провадження № 2/376/988/2025 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відшкодування збитків до канцелярії Сквирського районного суду Київської області - для визначення іншого складу суду, у порядку встановленому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.С.Ловінська