ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 квітня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/3961/24

Головуючий у першій інстанції - Карпусь І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/501/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , Вертіївська сільська рада

Ніжинського району Чернігівської області

треті особи: Друга Ніжинська державна нотаріальна контора, Головне

управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Карпуся І.М. від 17 грудня 2024 року, місце ухвалення рішення - м.Ніжин, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності, треті особи: Друга Ніжинська державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності, зазначивши третіми особами - Другу Ніжинську державну нотаріальну контору, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, в якому просив:

- встановити факт прийняття спадщини, а саме, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після померлого діда ОСОБА_3 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок із надвірними будівлями (домоволодіння), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування;

- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на право на земельну частку (пай) розміром 6,0 в умовних кадастрових гектарах, що належала ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0335656, по колишньому KCП ім. Кірова с. Заньки, Ніжинського району, Чернігівської області, виданого на підставі рішення Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області від 31.05.1996 року №167.

В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначав, що його дід ОСОБА_3 проживав у АДРЕСА_2 , і був єдиним власником даного домоволодіння. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після смерті діда відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 57,7 кв.м (житловою площею 20,9 кв.м). Позивач вказував, що після смерті діда ні його мати ОСОБА_4 - дочка ОСОБА_3 , ні він до нотаріальної контори не зверталися за отриманням свідоцтва про спадкування. Водночас, за життя ОСОБА_3 , він, ОСОБА_1 доглядав за ним та допомагав вести господарство, а після його смерті здійснив поховання за власні кошти та продовжував здійснювати догляд за будинком померлого та обробляти присадибну земельну ділянку. За доводами позивача, він прийняв спадщину, фактично вступивши у володіння спадковим майном. Позивач зазначав, що окрім померлого діда, у будинку АДРЕСА_1 ніхто не проживав та не був зареєстрований, і після смерті діда у будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований. Позивач стверджував, що у 2024 році він дізнався, що окрім будинку АДРЕСА_1 , у власності його діда ОСОБА_3 перебувала земельна ділянка (пай), що належала йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0335656, по колишньому KCП ім. Кірова с. Заньки Ніжинського району Чернігівської області, розміром 6,0 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), виданого на підставі рішення Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області від 31.05.1996 року №167 (сертифікат на право на земельну частку (пай) не зберігся). Позивач зазначав, що спадкоємцями, відповідно до закону, є він та його матір, хоча матір відмовляється від спадкування на його користь, і не претендує на спадкування майна діда), інших спадкоємців немає. За доводами позивача, нотаріальна контора відмовляється видати свідоцтво про право на спадщину на вказане домоволодіння та земельну частку (пай), у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 своєчасно не оформила спадщину на своє ім`я.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17.12.2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Друга Ніжинська нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17.12.2024 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення від 17.12.2024 року ухвалено судом першої інстанції без дотримання норм матеріального та процесуального права, і тому є неправомірним. Апелянт вказує, що ухвалою суду першої інстанції його позовна заява залишалася без руху тільки із підстав відсутності доказів відмови нотаріуса у оформленні права на спадщину, інших підстав для залишення позовної заяви без руху зазначено не було. У відповідь на дану ухвалу суду було направлено письмове пояснення, яким повідомлено, що докази звернення позивача або його матері ОСОБА_2 до нотаріуса відсутні, та надати їх суду неможливо, оскільки позивач разом зі своєю матір`ю звертався до нотаріуса усно, і відмову в оформленні права на спадщину, у зв`язку із пропуском строків для прийняття спадщини вони отримали також усну, при цьому, було роз`яснено, що у даному випадку спадкоємець має право звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадщину. За доводами апелянта, жодних сумнівів у достовірності довідки Великокошелівського старостинського округу Вертіївської сільської ради від 04.03.2024 року вих.№03-05/10 про фактичне прийняття позивачем спадщини після діда ОСОБА_3 , або неможливості її використання для доказування заявлених позовних вимог, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху судом першої інстанції вказано не було. Апелянт вказує, що судом також не було зазначено, як недолік позовної заяви непідтвердження родинних зв`язків позивача зі спадкодавцем. На підтвердження родинних зв`язків позивача зі спадкодавцем до апеляційної скарги позивач надає копію свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 , згідно якого, батьком позивача вказаний " ОСОБА_5 ", а матір`ю - " ОСОБА_6 " (свідоцтво видано ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Апелянт стверджує, що до позовної заяви додавалося свідоцтво про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно якого, вона є дочкою померлого спадкодавця ОСОБА_3 , а також свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , згідно з яким, ОСОБА_7 уклала шлюб із ОСОБА_5 , і після укладення шлюбу прийняла прізвище " ОСОБА_8 " (свідоцтво видано 14.01.1978 року). За доводами апелянта, родинні зв`язки позивача та спадкодавця є доведеними, але вони не були досліджені судом першої інстанції в ході розгляду справи. Апелянт вказує, що довідка Великокошелівського старостинського округу Вертіївської сільської ради від 04.03.2024 року вих.№03-05/10 про фактичне прийняття спадщини позивачем після діда ОСОБА_3 була видана уповноваженою установою, містить всі необхідні реквізити, а щодо її змісту, посилання на джерела інформації та показання свідків даних обставин, апелянт зауважує, що судом першої інстанції при ухваленні рішення щодо відповідності позовної заяви та додатків до неї вимогам статей: 175, 177 ЦПК України, вказані обставини не були зазначені, як недолік, а відтак, були прийняті судом. Щодо довідок Великокошелівського старостинського округу Вертіївської сільської ради, які на думку суду, є суперечливими (щодо того, що будинок пустує, а також щодо того, що позивач здійснює догляд за будинком), апелянт зазначає, що ці довідки просто вказують на два різні факти: 1) постійних мешканців у будинку, який належав ОСОБА_3 , станом на дату видачі довідки немає; 2) позивач здійснює догляд за будинком. Дані факти не є взаємовиключними, адже позивач постійно проживає за місцем реєстрації у м.Чернігові, але періодично приїжджає до будинку, з метою догляду як за самим будинком, так і за прибудинковою ділянкою. З приводу неналежності позивача до спадкоємців ОСОБА_3 за законом, за обставин наявності живої дочки спадкодавця ОСОБА_4 , апелянт вказує, що спадкоємець першої черги, яким є дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , вчасно не прийняла спадщину за законом, а під час розгляду справи у суді відмовилася від спадкування домоволодіння та земельного паю, яке належало її батьку, що підтверджується її заявами, поданими до суду першої інстанції 10.09.2024 року та 15.11.2024 року. За даних обставин, апелянт вважає, що за відсутності інших родичів, які могли б спадкувати майно ОСОБА_3 за законом, визнання позову та відмову від спадкування майна єдиного живого спадкоємця першої черги - дочки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , а також за відсутності заперечень проти позову відповідача - Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, суду першої інстанції при вирішенні даного позову по суті необхідно було застосувати норми статті 549 ЦК УРСР, та задовольнити позов ОСОБА_1 .

В судове засідання апеляційного суду учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду даної справи (а.с.122,123,124,132,133), не з`явилися. 07.03.2025 року від відповідача - Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (а.с.125). 30.04.2025 року, до початку розгляду справи, на адресу Чернігівського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кашуби М.О. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с.135).

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що відповідач ОСОБА_2 є дочкою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.11) та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.12).

В доводах апеляційної скарги апелянт ОСОБА_1 вказує, що до апеляційної скарги ним надано копію свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 , згідно якого батьком позивача вказано " ОСОБА_5 ", а матір`ю - " ОСОБА_6 ". Проте, зазначений документ до апеляційної скарги апелянтом додано не було, і до суду першої інстанції даний документ позивачем також не надавався.

Згідно довідки Великокошелівського старостинського округу від 05.03.2024 року №03-05/13, ОСОБА_3 , станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 ; на день його смерті інших зареєстрованих осіб за вказаною адресою не було (а.с.18).

Із довідки Великокошелівського старостинського округу Вертіївської сільської ради від 04.03.2024 року №03-05/10 вбачається, що ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину після ОСОБА_3 , так як доглядав за ним, допомагав вести господарство, здійснив поховання за власні кошти, на даний час доглядає за будинком померлого та обробляє присадибну земельну ділянку (а.с.16).

Згідно відповіді Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 30.10.2024 року №3098/01-17 та витягу зі спадкового реєстру, спадкова справа до майна ОСОБА_3 не заводилась (а.с.15, 68).

За життя ОСОБА_3 , згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0335656, виданого на підставі рішення Ніжинської райдержадміністрації Чернігівської області від 31.05.1996 року, належало право на земельну частку (пай) по колишньому КСП ім. Кірова в с. Заньки Ніжинського району, розміром 6,0 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується відповіддю ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області. Таким чином, до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , увійшло право на дану земельну частку (пай) (а.с.28).

ОСОБА_3 на праві власності також належав будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виготовленим станом на грудень 1989 року БТІ, із зазначенням власника - ОСОБА_3 (а.с.20-22).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.12.2024 року, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивачем не доведено факту родинних відносин із ОСОБА_3 , оскільки твердження позивача про те, що він є онуком померлого ОСОБА_3 , документально на підтверджене. Судом першої інстанції вказано, що позивачем також не надано беззаперечних доказів фактичного прийняття ним спадщини після померлого ОСОБА_3 . Судом першої інстанції при вирішенні вимог заявленого позову прийнято до уваги, що на час відкриття спадщини живою була ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_3 , яка за доводами позивача, є його матір`ю. Із посиланням на положення статей: 529, 530, 555 ЦК УРСР, суд першої інстанції зазначив, що позивач, який за його твердженням, є онуком ОСОБА_3 , не належить до спадкоємців ОСОБА_3 за законом, і заповіт на нього не складався, тому, за даних обставин, позивач не може успадкувати майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 .

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що оскаржуване рішення від 17.12.2024 року ухвалено судом першої інстанції без додержання норм матеріального та процесуального права, і тому є неправомірним, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.12.2024 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт ОСОБА_1 вказує, що ухвалою суду першої інстанції його позовна заява залишалася без руху тільки із підстав відсутності доказів відмови нотаріуса у оформленні права на спадщину, інших підстав для залишення позовної заяви без руху зазначено не було. У відповідь на дану ухвалу суду було направлено письмове пояснення, яким повідомлено, що докази звернення позивача або його матері ОСОБА_2 до нотаріуса відсутні, та надати їх суду неможливо, оскільки позивач разом зі своєю матір`ю звертався до нотаріуса усно, і відмову в оформленні права на спадщину, у зв`язку із пропуском строків для прийняття спадщини вони отримали також усну, при цьому, було роз`яснено, що у даному випадку спадкоємець має право звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадщину. За доводами апелянта, жодних сумнівів у достовірності довідки Великокошелівського старостинського округу Вертіївської сільської ради від 04.03.2024 року вих.№03-05/10 про фактичне прийняття позивачем спадщини після діда ОСОБА_3 , або неможливості її використання для доказування заявлених позовних вимог, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху судом першої інстанції вказано не було. Апелянт вказує, що судом також не було зазначено, як недолік позовної заяви непідтвердження родинних зв`язків позивача зі спадкодавцем. На підтвердження родинних зв`язків позивача зі спадкодавцем до апеляційної скарги позивач надає копію свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 , згідно якого, батьком позивача вказаний " ОСОБА_5 ", а матір`ю - " ОСОБА_6 " (свідоцтво видано ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Апелянт стверджує, що до позовної заяви додавалося свідоцтво про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно якого, вона є дочкою померлого спадкодавця ОСОБА_3 , а також свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , згідно з яким, ОСОБА_7 уклала шлюб із ОСОБА_5 , і після укладення шлюбу прийняла прізвище " ОСОБА_8 " (свідоцтво видано 14.01.1978 року). За доводами апелянта, родинні зв`язки позивача та спадкодавця є доведеними, але вони не були досліджені судом першої інстанції в ході розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.12.2024 року, оскільки позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви, як це регламентовано приписами ч.2 статті 83 ЦПК України, тобто, вже на стадії підготовки позову позивач має визначити чіткий перелік доказів, якими будуть обґрунтовуватись заявлені позовні вимоги, додати дані докази до позовної заяви, а в разі їх відсутності - вирішувати питання про їх витребування.

При цьому, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, суд може вказати на недостатність певних доказів, а роботи їх аналіз та оцінку на предмет належності, допустимості та достовірності суд має робити під час розгляду справи по суті.

В доводах апеляційної скарги апелянт ОСОБА_1 вказує, що до апеляційної скарги ним надано копію свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 , згідно якого батьком позивача вказано " ОСОБА_5 ", а матір`ю - " ОСОБА_6 ". Проте, зазначений документ до апеляційної скарги апелянтом додано не було, і до суду першої інстанції даний документ позивачем також не надавався. За даних обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем факту його родинних зв`язків із спадкодавцем.

Апелянт ОСОБА_1 в доводах апеляційної скарги вказує, що довідка Великокошелівського старостинського округу Вертіївської сільської ради від 04.03.2024 року вих.№03-05/10 про фактичне прийняття спадщини позивачем після діда ОСОБА_3 була видана уповноваженою установою, містить всі необхідні реквізити, а щодо її змісту, посилання на джерела інформації та показання свідків даних обставин, апелянт зауважує, що судом першої інстанції при ухваленні рішення щодо відповідності позовної заяви та додатків до неї вимогам статей: 175, 177 ЦПК України, вказані обставини не були зазначені, як недолік, а відтак, були прийняті судом. Щодо довідок Великокошелівського старостинського округу Вертіївської сільської ради, які на думку суду, є суперечливими (щодо того, що будинок пустує, а також щодо того, що позивач здійснює догляд за будинком), апелянт зазначає, що ці довідки просто вказують на два різні факти: 1) постійних мешканців у будинку, який належав ОСОБА_3 , станом на дату видачі довідки немає; 2) позивач здійснює догляд за будинком. Дані факти не є взаємовиключними, адже позивач постійно проживає за місцем реєстрації у м.Чернігові, але періодично приїжджає до будинку, з метою догляду як за самим будинком, так і за прибудинковою ділянкою.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості висновку суду першої інстанції відносно того, що в ході розгляду даної справи позивачем не надано беззаперечних доказів фактичного прийняття ним спадщини після померлого ОСОБА_3 .

З приводу висновку суду першої інстанції щодо неналежності позивача до спадкоємців ОСОБА_3 за законом, за обставин наявності живої дочки спадкодавця ОСОБА_4 , апелянт вказує, що спадкоємець першої черги, яким є дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , вчасно не прийняла спадщину за законом, а під час розгляду справи у суді відмовилася від спадкування домоволодіння та земельного паю, яке належало її батьку, що підтверджується її заявами, поданими до суду першої інстанції 10.09.2024 року та 15.11.2024 року. За даних обставин, апелянт вважає, що за відсутності інших родичів, які могли б спадкувати майно ОСОБА_3 за законом, визнання позову та відмову від спадкування майна єдиного живого спадкоємця першої черги - дочки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , а також за відсутності заперечень проти позову відповідача - Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, суду першої інстанції при вирішенні даного позову по суті необхідно було застосувати норми статті 549 ЦК УРСР, та задовольнити позов ОСОБА_1 .

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

01 січня 2004 року набув чинності Цивільний кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 року. При цьому, відповідно до п.4, п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року.

Пленум Верховного Суду України у абз.3 п.1 постанови від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах по спадкування" роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема, Цивільний кодекс Української РСР (далі - ЦК УРСР), якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.14). Строк на прийняття спадщини після його смерті закінчився до 01 січня 2004 року, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР).

Відповідно до статей: 529, 530 ЦК УРСР, існує дві черги спадкоємців за законом.

Спадкоємцями першої черги є: діти померлого (у тому, числі усиновлені або народженні після його смерті); дружина померлого; батьки (усиновителі) померлого.

Також, спадкоємцями за законом є онуки і правнуки спадкодавця, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родичу.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

Відповідно до положень статті 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року №18/5, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Крім цього, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акту на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому, він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини протягом встановленого строку (стаття 553 ЦК УРСР).

В доводах апеляційної скарги апелянт ОСОБА_1 зазначає, що спадкоємець першої черги, яким є дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , вчасно не прийняла спадщину за законом, а під час розгляду справи у суді першої інстанції відмовилася від спадкування домоволодіння та земельного паю, яке належало її батьку, що підтверджується її заявами, поданими до суду 10.09.2024 року та 15.11.2024 року, і тому за відсутності інших родичів, які могли б спадкувати майно ОСОБА_3 за законом, суду першої інстанції необхідно було застосувати норми статті 549 ЦК УРСР та задовольнити вимоги позову ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що дані доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 17.12.2024 року, оскільки відповідно до приписів статті 553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, подавши відповідну заяву до нотаріуса. По справі встановлено, що даної дії ОСОБА_2 не вчиняла. При цьому, подання ОСОБА_2 до суду першої інстанції заяв про відмову від спадкування домоволодіння та земельного паю, яке належало її батьку, не є належним чином оформленою відмовою спадкоємця за законом першої черги від спадщини.

Також не можна вважати ОСОБА_2 такою, що відмовилася від спадщини, оскільки вона не вчиняла жодної із дій, які свідчать про прийняття спадщини протягом встановленого строку. При цьому, позивачем про таку обставину не заявлялося, і відповідних доказів суду надано не було. Позивач у обґрунтування вимог заявленого позову зазначав, що за життя ОСОБА_3 , він - ОСОБА_1 , доглядав за ним та допомагав вести господарство, а після його смерті здійснив поховання за власні кошти та продовжував здійснювати догляд за будинком померлого та обробляти присадибну земельну ділянку, і позивач не вказував, що вчиняв такі дії сам, без участі своєї матері ОСОБА_2 . Крім того, позивач зазначав, що разом зі своєю матір`ю він звертався до нотаріуса щодо прийняття спадщини, але вони отримали усну відмову щодо оформлення права на спадщину, у зв`язку із пропуском строків для прийняття спадщини.

За даних обставин, відсутні правові підстави вважати ОСОБА_2 такою, що відмовилася від спадщини, а отже, за наявності спадкоємця першої черги, відсутні правові підстави для застосування до спірних відносин приписів статті 549 ЦК УРСР та, відповідно, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно положень ч.4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки визнання відповідачем ОСОБА_2 позову суперечить закону, зокрема, статті 549 ЦК УРСР, правові підстави для прийняття визнання відповідачем позову та, відповідно, для задоволення позову ОСОБА_1 , у суду відсутні.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.12.2024 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих документально підтверджених фактичних обставин справи, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17.12.2024 року, необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 грудня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: