Справа № 215/5201/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Камбул М.О.,

при секретарі судового засідання Савельєвої Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Кривому Розі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

15.08.2024 представник позивача, адвокат Зеркін А.С., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, яким просить визнати грошові кошти в сумі 413262 грн., які були покладені на рахунок, відкритий на ім`я відповідача в АТ КБ "Приватбанк", спільним сумісним майном та поділити спільне майно, стягнувши з ОСОБА_2 на користь позивача компенсацію 1/2 частини банківського вкладу, що знаходився станом на 16.05.2023 року на депозитному рахунку, що становить 206631 грн., окрім цього просить стягнути понесені судові витрати.

Представник вказує, що позивач з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 24.09.1994 по 16.05.2023. Під час шлюбу, між сторонами було накопичено грошові кошти в сумі 10000 дол. США, та були розміщені на рахунку відповідача в АТ КБ «Приватбанк» та перебували там на момент розірвання шлюбу, однак після розірвання шлюбу відповідач відмовляється добровільно поділити спільне майно, що змусило позивача звернутися за захистом своїх прав до суду. Крім того просить стягнути 15000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Заяви, клопотання учасників справи.

Представник позивача, адвокат Зеркін А.С. та позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, надали суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд розглядати справу за їх відсутності. В судовому засіданні 12.03.2025 на задоволенні позову наполягали.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В судовому засіданні 12.03.2025 позов не визнала.

Представник відповідача, адвокат Вербицька Л.Д. в судове засідання не з`явилася, 01.11.2024 через канцелярію суду подала відзив на позов в якому вказала, що позивачем пропущено строк позовної давності, та звернула увагу на те, що за час перебування сторін у шлюбі,ніколи не було суми грошових коштів 10000 дол. США, тому просила відмовити в задоволенні позову. Крім того, 23.04.2025 через канцелярію суду подала заяву в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності та в задоволенні позову відмовити.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 11-00 год. 25.10.2024, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребувано інформацію.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається із матеріалів справи, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був зареєстрований 24 вересня 1994 року Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 515 (а.с. 7).

Відповідно до рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №215/394/23 від 16.05.2023, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.8-9).

На запит суду від АТ КБ «Приватбанк» 07.11.2024 надійшла запитувана інформація стосовно рахунків ОСОБА_2 , згідно якої, в період з 01.01.2000 по 16.05.2023 були укладені наступні договори банківського вкладу (депозиту): «Стандарт» на 12 міс. НОМЕР_1 від 23.05.2013р., залишок 0.00 грн. договір відсутній; «Стандарт» на 12 мес. НОМЕР_2 від 12.07.2013р., залишок 0.00 дол., договір відсутній; «Стандарт» на 12 мес. НОМЕР_3 від 24.01.2014р., залишок 0.00 дол., договір відсутній; «Накопительный» на 6 мес. НОМЕР_4 від 10.01.2012р., залишок 0.00 дол., договір відсутній; «Стандарт» на 6 мес. НОМЕР_5 від 11.01.2013р., залишок 0.00 дол., договір відсутній; «Стандарт» на 6 мес. НОМЕР_6 від 08.08.2014р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» на 12 мес. НОМЕР_7 від 01.04.2014р., залишок 0.00 дол., договір відсутній; «Стандарт» на 6 мес. НОМЕР_8 від 30.05.2014р., залишок 0.00 грн.; «Депозит Плюс» на 3 мес. НОМЕР_9 від 06.03.2015р., залишок 0,00 дол.; «Стандарт» на 3 мес. НОМЕР_10 від 07.03.2015p., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» срочный на 3 мес. НОМЕР_11 від 05.04.2016р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» срочный на 6 мес. НОМЕР_12 від 05.04.2016р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» срочный на 6 мес. НОМЕР_13 від 18.08.2016р., залишок 0.00 євро; «Стандарт» срочный на 12 мес. НОМЕР_14 від 06.10.2016р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» срочный на 6 мес. НОМЕР_15 від 07.10.2016р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» срочный на 3 мес. НОМЕР_16 від 07.04.2017р., залишок 0.00 грн., договір відсутній; «Стандарт» срочный на 3 мес. НОМЕР_17 від 22.08.2017р., залишок 0.00 євро; «Стандарт» срочный на 6 мес. НОМЕР_18 від 09.10.2017р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» срочный на 6 мес. НОМЕР_19 від 23.11.2017р., залишок 0.00 євро; «Стандарт» срочный на 6 мес. НОМЕР_20 від 06.02.2018р., залишок 0.00 грн.; «Стандарт» срочный на 6 мес. НОМЕР_21 від 10.04.2018р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» на 1 мес. НОМЕР_22 від 07.08.2018р., залишок 0.00 євро; «Стандарт» срочный на 6 мес. НОМЕР_23 від 17.08.2018р. залишок 0.00 євро; «Стандарт» срочный на 12 мес. НОМЕР_24 від 11.10.2018р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» срочный на 3 мес. НОМЕР_25 від 11.10.2018, залишок 0.00 дол.; «Стандарт» срочный на 6 мес. НОМЕР_26 від 18.02.2019р., залишок 0.00 євро; «Стандарт» срочный на 9 мес. НОМЕР_27 12.10.2019р. залишок 0.00 дол.; «Стандарт» срочный на 3 мес. НОМЕР_28 від 25.10.2019р. залишок 0.00 грн.; «Стандарт» срочный на 4 Mec. НОМЕР_29 від 29.12.2019, залишок 0.00 грн.; «Стандарт» срочный на 3 мес. НОМЕР_30 від 30.04.2020р,. залишок 0.00 грн.; «Стандарт» срочный на 9 мес. НОМЕР_31 13.07.2020р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» на 3 мес. НОМЕР_32 від 25.08.2020, залишок 0.00 євро; «Стандарт» на 3 мес. НОМЕР_33 від 26.11.2020р., залишок 0.00 євро; «Стандарт» на 7 мес. НОМЕР_34 від 14.04.2021р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» на 8 мес. НОМЕР_35 від 15.11.2021р., залишок 0.00 дол.; Услуга «Копилка» НОМЕР_36 від 06.09.2018р., залишок 0.00 грн., договір відсутній. Крім того долучено виписки за вказаними рахунками (а.с. 49-102).

Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За правилом ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу

Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із ч.2 та ч.3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Така правова позиція є сталою, та висловлена Верховним Судом, зокрема, у Постанові від 30 січня 2020 року у справі №686/15607/15-ц та Постанові від 17 січня 2020 року у справі №523/9268/15-ц.

Так, судом встановлено, що сторони з 24.09.1994 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 16.05.2023 між ними розірвано.

В судовому засіданні позивач пояснив, що з відповідачем припинили шлюбні відносини в жовтні-листопаді 2020 року, після чого він пішов жити до сестри. До того часу, в 2010 році він їздив на заробітки де заробив 1000 дол. США, які вони спільно з відповідачем вирішили покласти на депозитний рахонок. Вказаним рахунком постійно розпоряджалася відповідач, картка з коштами знаходилася в останньої. Восени 2021 року він дізнався про відсутність грошей на рахунках.

Відповідач в судовому засіданні пояснила, що дійсно позивач був за кордоном, привіз гроші, які вони в 2010 році поклали на депозитний рахунок. Цими грошима дійсно розпоряджалася лише вона, за рахунок цих коштів вона погашала борги, забезпечувала онука, вони спільно їздили на відпочинок, робила операцію. Вона працює в лікарні, отримує не велику заробітну плату, тому вона періодично ці кошти знімала, платила цими коштами кредит за холодильник, та погашала заборгованість на кредитній картці.

Станом на 02.03.2020 вони жили разом в одній квартирі, але відносини між ними вже були погані, позивач забрав в неї свою заробітну картку та гроші їй припинив давати. Вони в квартирі спільно проживали до 04.11.2020. В листопаді 2020 року вона самостійно зняла гроші в сумі 6500 дол. США та витратила їх на власний розсуд. В 2022 році позивач зателефонував до неї та просив віддати гроші.

Також, в судовому засіданні ОСОБА_2 вказала, що на депозит вона мала можливість класти гроші лише із заробітку позивача, оскільки в нього був гарний дохід, а вона отримувала маленьку заробітну плату, з розміру якої не мала змоги заощаджувати, вважає суму 7000 дол. США спільними коштами.

Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

До складу майна, що підлягає поділу включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі яке знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у його постанові від 03 червня 2015 року, критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК(2947-14), ч.3 ст.368 ЦК) (45-15), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Позивачу достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу. І тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. Приклад застосування такого підходу викладено в Постановах Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17.

Відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі № 286/1537/16-ц, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено в судовому засіданні та підтверджено поясненнями відповідача, що шлюбні відносини між сторонами припинені з листопада 2020 (8-9).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 лютого 2022 року у справі № 504/1126/19 (провадження № 61-18866 св 21) зроблено висновок, що «при вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу. Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України. Законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (стаття 119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій статті 57 СК України. На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю», що також узгоджується з позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.11.2024 по справі № 495/6258/20 (провадження № 61-124св24).

Як вбачається з відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 07.11.2024, на запит суду, стосовно рахунків ОСОБА_2 в період з 01.01.2000 по 16.05.2023 були укладені наступні договори банківського вкладу (депозиту): «Стандарт» на 12 міс. НОМЕР_1 від 23.05.2013р., залишок 0.00 грн. договір відсутній; «Стандарт» на 12 мес. НОМЕР_2 від 12.07.2013р., залишок 0.00 дол., договір відсутній; «Стандарт» на 12 мес. НОМЕР_3 від 24.01.2014р., залишок 0.00 дол., договір відсутній; «Накопительный» на 6 мес. НОМЕР_4 від 10.01.2012р., залишок 0.00 дол., договір відсутній; «Стандарт» на 6 мес. НОМЕР_5 від 11.01.2013р., залишок 0.00 дол., договір відсутній; «Стандарт» на 6 мес. НОМЕР_6 від 08.08.2014р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» на 12 мес. НОМЕР_7 від 01.04.2014р., залишок 0.00 дол., договір відсутній; «Стандарт» на 6 мес. НОМЕР_8 від 30.05.2014р., залишок 0.00 грн.; «Депозит Плюс» на 3 мес. НОМЕР_9 від 06.03.2015р., залишок 0,00 дол.; «Стандарт» на 3 мес. НОМЕР_10 від 07.03.2015p., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» срочный на 3 мес. НОМЕР_11 від 05.04.2016р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» срочный на 6 мес. НОМЕР_12 від 05.04.2016р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» срочный на 6 мес. НОМЕР_13 від 18.08.2016р., залишок 0.00 євро; «Стандарт» срочный на 12 мес. НОМЕР_14 від 06.10.2016р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» срочный на 6 мес. НОМЕР_15 від 07.10.2016р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» срочный на 3 мес. НОМЕР_16 від 07.04.2017р., залишок 0.00 грн., договір відсутній; «Стандарт» срочный на 3 мес. НОМЕР_17 від 22.08.2017р., залишок 0.00 євро; «Стандарт» срочный на 6 мес. НОМЕР_18 від 09.10.2017р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» срочный на 6 мес. НОМЕР_19 від 23.11.2017р., залишок 0.00 євро; «Стандарт» срочный на 6 мес. НОМЕР_20 від 06.02.2018р., залишок 0.00 грн.; «Стандарт» срочный на 6 мес. НОМЕР_21 від 10.04.2018р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» на 1 мес. НОМЕР_22 від 07.08.2018р., залишок 0.00 євро; «Стандарт» срочный на 6 мес. НОМЕР_23 від 17.08.2018р. залишок 0.00 євро; «Стандарт» срочный на 12 мес. НОМЕР_24 від 11.10.2018р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» срочный на 3 мес. НОМЕР_25 від 11.10.2018, залишок 0.00 дол.; «Стандарт» срочный на 6 мес. НОМЕР_26 від 18.02.2019р., залишок 0.00 євро; «Стандарт» срочный на 9 мес. НОМЕР_27 12.10.2019р. залишок 0.00 дол.; «Стандарт» срочный на 3 мес. НОМЕР_28 від 25.10.2019р. залишок 0.00 грн.; «Стандарт» срочный на 4 Mec. НОМЕР_29 від 29.12.2019, залишок 0.00 грн.; «Стандарт» срочный на 3 мес. НОМЕР_30 від 30.04.2020р,. залишок 0.00 грн.; «Стандарт» срочный на 9 мес. НОМЕР_31 13.07.2020р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» на 3 мес. НОМЕР_32 від 25.08.2020, залишок 0.00 євро; «Стандарт» на 3 мес. НОМЕР_33 від 26.11.2020р., залишок 0.00 євро; «Стандарт» на 7 мес. НОМЕР_34 від 14.04.2021р., залишок 0.00 дол.; «Стандарт» на 8 мес. НОМЕР_35 від 15.11.2021р., залишок 0.00 дол.; Услуга «Копилка» НОМЕР_36 від 06.09.2018р., залишок 0.00 грн., договір відсутній. Крім того долучено виписки за вказаними рахунками (а.с. 49-102).

З наданих Банком рахунків та виписок вбачається, що станом на листопад 2020 року, на депозитних рахунках ОСОБА_2 перебували грошові кошти: 7846,41 дол. США (які було знято відповідачем 14.04.2021 в розмірі 7882,78 дол. США) (а.с. 76), 720,72 євро (а.с. 94), та 600 євро (а.с. 72), тобто станом на листопад 2020 року, на час фактичного припинення шлюбних відносин сторін, на рахунках відповідача перебувало 7846,41 дол. США та 1320,72 євро, що станом на дату звернення з позовом до суду еквівалентно 384475,61 грн., а тому вказані кошти є спільним сумісним майном подружжя, та підлягають поділу між сторонами.

При цьому, станом на 16.05.2023, а саме на дату розірвання шлюбу, на рахунку відповідача були відсутні грошові кошти.

КЦС ВС у постанові від 15.11.2024 року при розгляді справи № 495/6258/20 (61-124св24) висловив позицію, що на майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.

Згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц, при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Так, аналізуючи викладені норми права, проаналізувавши надані докази, з урахуванням думки відповідача, яка в судовому засіданні вказала що спірні грошові кошти використала на власний росуд, та враховуючи, що вказані кошти є спільним сумісним майном подружжя, які підлягають поділу між сторонам, суд приходить до висновку, що існують правові підстави для часткового задоволення позову, та необхідності стягнення 1/2 частини грошових коштів, які були розміщені на депозитних рахунках ОСОБА_2 , на користь позивача в розмірі 192237,80 грн.

Стосовно пояснень представника відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом, слід зазначити наступне.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Крім того слід зазначити, що згідно ст. 72 СК України, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Так, як встановлено судом, позивач дізнався про відсутність грошових коштів в листопаді 2022 року, що також було підтверджено відповідачем у судовому засіданні, при цьому 16.05.2023 шлюб між сторонами було розірвано. Позивач звернувся до суду 15.08.2024, тобто в межах строку визначеного законодавством, тому суд не бере до уваги доводи представника відповідача щодо пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами.

Враховуючи ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2066,31 грн. - а.с. 18а, сплачений позивачем при зверненні до суду.

Судом не вирішується питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, оскільки відповідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

На підставі ст.ст. 319, 328, 331, 372, 376 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 68, 70 СК України, керуючись ст.ст.12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів, які були розміщені на депозитних рахунках, в сумі 192237,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2066,31 грн.

В іншій частині позову - відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 12 травня 2025 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_37 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_38 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: