Справа № 462/171/25
УХВАЛА

07 травня 2025 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.,

при секретарі Свищо В.С.,

за участю державного виконавця Барилко Л.В.,

стягувачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

боржника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові подання державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барилко Людмили Володимирівни про визначення частки майна боржника ОСОБА_6 ,

встановив:

Державний виконавець звернулася до суду з поданням, у якому просить визначити, що частка ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , складає 1/2 ідеальної частки. Свої вимоги мотивує тим, що на примусовому виконанні у Залізничному ВДВС у м. Львові ЗМРУМЮ перебуває зведене виконавче провадження № 69972430 з примусового виконання п`яти виконавчих листів № 462/3062/16-к, виданих 22 серпня 2022 року Залізничним районним судом м. Львова на виконання вироку суду про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 моральної шкоди. Зі свідоцтва про право власності на квартиру вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності боржнику ОСОБА_6 та його матері ОСОБА_7 . За таких обставин, на підставі статті 433 ЦПК України, просить подання задовольнити.

У судовому засіданні державний виконавець та стягувачи подання підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, просять подання задовольнити.

У судовому засіданні боржник ОСОБА_6 проти задоволення подання заперечив, просить у задоволені такого відмовити.

Суд, вислухавши пояснення державного виконавця, стягувача, боржника, дослідивши матеріали подання, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 08 листопада 2019 року ОСОБА_6 призначено покарання за п.1 ч. 2 ст. 115, ч.2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України у виді довічного позбавлення волі.

Також, вказаним вироком ухвалено:

цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 задовольнити частково.; стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду у розмірі 27000,00 гривень та відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000,00 гривень;

цивільний позов потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задовольнити частково; стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у розмірі по 500 000,00 гривень на кожного потерпілого;

цивільний позов ОСОБА_5 та ОСОБА_4 задовольнити повністю; стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі по 500 000,00 гривень на кожного потерпілого.

На примусовому виконанні у Залізничному ВДВС у м. Львові ЗМРУМЮ перебуває зведене виконавче провадження № 69972430 з примусового виконання п`яти виконавчих листів № 462/3062/16-к, виданих 22 серпня 2022 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 вищевказаних сум.

Зі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 08 грудня 1995 року, виданого виконкомом Львівської міської ради вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності боржнику ОСОБА_6 та його матері ОСОБА_7 /а.с.38,39/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла /а.с.100/.

З листа Другої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області від 10 квітня 2025 року № 324/01-16 убачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилася, а відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 10 квітня 2025 року № 80790920 інформація про заповіт відсутня /а.с.96-98/.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Підставою звернення приватного виконавця до суду із цим поданням стало те, що бездіяльність боржника ускладнює виконання рішення та на переконання виконавця є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким він володіє спільно з іншими особами. Таке майно є спільною сумісною власністю боржника та її чоловіка, набуте ними в шлюбі, частку боржника в цьому майні не визначено.

За змістом частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №367/6231/16-ц (провадження №14-529цс19) зазначено, що частиною шостою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яке може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 2-591/11, провадження № 14-31цс21 зазначено, що розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 443 ЦПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний; водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження.

Таким чином, єдиною допустимою законом формою звернення виконавця до суду за вирішенням питання про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є звернення з поданням.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 2-259/11 від 08.06.2022 року.

Отже, визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу з боржника, який не має іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику або заінтересованій особі прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі № 464/2227/17.

З огляду на наведене, суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що частки у майні, яке належить боржнику ОСОБА_6 та його матері ОСОБА_7 не визначені, виходячи з презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності, з огляду на те, що рішення суду залишається не виконаним, і протягом тривалого часу з моменту набрання ним законної сили боржник не виконує його, з метою виконання судового рішення, прийшов висновку про підставність вимог подання.

При цьому, суд звертає увагу, що визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на квартиру, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Крім цього, задоволення подання державного виконавця не порушує прав інших осіб, оскільки інша співвласниця квартири померла, а спадщина, яка відкрилася після її смерті не була прийнята ніким зі спадкоємців, що також вказує на відсутність будь-якого спору щодо вказаної квартири.

Враховуючи наведене суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що подання підлягає задоволенню.

Керуючись статтею 443 ЦПК України суд,

постановив:

Подання державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барилко Людмили Володимирівни про визначення частки майна боржника ОСОБА_6 задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , складає 1/2 ідеальної частки.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складаний 12 травня 2025 року.

Суддя:

Оригінал ухвали.