ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

07 травня 2025 року

м. Харків

Справа № 646/1487/24

Провадження № 22-ц/818/1020/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Львової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Благою І.С., -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Харківської міської ради про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права користування житловим приміщенням.

В обгрунтування позову зазначає, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира неприватизована та належить Харківській міській раді відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07 грудня 2023 року. Вказує, у 2003 році вона заселилася у зазначену квартиру, за згодою усіх проживаючих в ній осіб, як член сім`ї ОСОБА_2 , з яким проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. На час її вселення у вказаній квартирі мешкали та були зареєстровані: ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_3 , що підтверджується наданою Департаментом реєстрації Харківської міської ради інформацією з картотеки з питань реєстрації фізичних осіб. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 . Після смерті ОСОБА_2 вона продовжила мешкати із його матір`ю ОСОБА_3 , та, згідно довідки від 17 серпня 2022 року №6333-, була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 як внутрішньо переміщена особа. 05 вересня 2023 року ОСОБА_3 зверталась до Управління комунального майна та приватизації щодо приватизації квартири АДРЕСА_2 . Згідно листа Управління комунального майна та приватизації від 13 вересня 2023 року №5125, заява про приватизацію знята з розгляду, у зв`язку із відсутністю адреси об`єкту. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 . Вважає, що на підставі викладених обставин є всі підстави для встановлення факту її проживання однією сім?єю із ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу та визнання за нею права постійного користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано довідку від 17 серпня 2022 року про взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи, згідно якої адресою її фактичного проживання є: АДРЕСА_1 , що підтверджує факт її проживання із ОСОБА_2 однією сім?єю.

Судом проігноровані покази свідків, які підтвердили факт її проживання із ОСОБА_2 однією сім?єю без реєстрації шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.

Позивачкою не доведено тієї обставини, що у 2003 році вона вселилася у квартиру як член сім`ї наймача, який користувався квартирою на законних підставах.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 07 грудня 2023 року квартира АДРЕСА_2 належить Харківській міській раді на підставі рішення ХІІ сесії ХХІ скликання Харківської міської ради народних депутатів Харківської області від 28 вересня 1992 року.

Розпорядженням начальника Харківської обласної військової адміністрації О.Синєгубова від 26 липня 2024 року №513В «Про перейменування об`єктів топонімії міста Харкова» назва «проспект Гагаріна» була змінена на «проспект Аерокосмічний».

Згідно з картотекою з питань реєстрації фізичних осіб, а саме з «поквартирної карточки» (форма Б) у квартирі АДРЕСА_2 були зареєстровані та проживали:

-№1 Основн.(відношення до наймач) ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 дата прописки: з 19/І-83, у графі «дата виписки» відсутня інформація;

-№2 син (відношення до наймача) ОСОБА_2 . ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 дата прописки: з 08.10.97, у графі «дата виписки» відсутня інформація

-№3 - /нерозбірливо/ - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 - ІНФОРМАЦІЯ_4 дата прописки: з 13.04.90, дата виписки: вибула 14.10.92.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Харкові.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії- НОМЕР_3 , виданого Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 у місті Харкові.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що з 2003 року вона із ОСОБА_2 спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_2 . Крім того, після смерті ОСОБА_2 вона продовжила проживати із матір?ю померлого ОСОБА_3 , як член сім?ї. Зазначене, на її думку, у своїй сукупності дають правові підстави для визнання за нею права постійного користування вказаною квартирою.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами першою, другою статті 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (частина перша статті 36 СК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

У постанові Верховного Суду від 26 липня 2022 року у справі № 664/1206/19 указано, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні світлини не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).

Наведена судова практика свідчить про те, що питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів, які мають бути достатніми для встановлення вищевказаних ознак фактичних шлюбних відносин.

Згідно із положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, закон вимагає існування всіх вище перелічених обставин одночасно, які відповідно до положень ст.ст.77-80 ЦПК України, мають бути підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Разом з тим, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді, позивачкою не було доведено належними та допустимими доказами, що вона проживала разом з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Окрім показань свідків, які пояснили, що ОСОБА_2 представляв сусідам позивачку як свою дружину, а також що вони бачили позивачку разом з ОСОБА_2 , позивачкою не було надано суду доказів на підтвердження ведення останньою та ОСОБА_2 спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.

Надана позивачкою копія заяви, в якій зазначено, що вона складена ОСОБА_3 у 2022 році про те, що ОСОБА_1 дійсно була «громадянською жінкою» її сина ОСОБА_2 з 2003 року, висновків суду не спростовує, оскільки дана заява не містить ані даних кому вона адресована, ані відомостей про осіб (окрім ОСОБА_3 ), які її підписали, підписи осіб ніким не завірені. Більш того із змісту даної зави не вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а т.і.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, здійсненої судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову в частині встановлення факту проживання позивачки разом з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Що стосується іншої позовної вимоги (про визнання за позивачкою права користування квартирою), то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Матеріали справи свідчать, що у спірній квартирі проживали та були зареєстровані по день смерті ОСОБА_3 , в якості основного наймача, та ОСОБА_2 , в якості члена сім?ї - сина.

Станом на 09 вересня 2024 року у квартирі не зареєстровано жодної особи, про що свідчить інформаційна довідка з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 09 вересня 2024 року.

Разом з тим, позивачкою не доведено тієї обставини, що у 2003 році вона вселилася у квартиру як член сім`ї наймача, яка користувалася квартирою на законних підставах.

Факт взяття позивачки на облік як внутрішньо переміщеної особи за адресою проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 не доводить наявності передбачених законом підстав для її постійного користування таким житлом.

Крім того, довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи підтверджується, що позивачка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , лише з 17 серпня 2022 року.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснила, що за життя ОСОБА_3 намагалася приватизувати спірну квартиру, однак, не змогла цього зробити через відсутність документів, як б підтверджували законність її вселення у квартиру.

Копія відповіді Управління комунального майна та приватизації ДЕКМ ВК Харківської міської ради від 13 вересня 2023 року, копія Виписки із протоколу «Південтрансбуд» №17 від 07 липня 1986 року, копія довідки КП «Жилкомсервіс» від 03 жовтня 2023 року, копія заяви Начальнику відділу приватизації житлового фонду управління майна та приватизації від ОСОБА_3 , копія договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 11 жовтня 2023 року, на які посилається позивач доводять лише той факт, що особовий рахунок для сплати комунальних послуг, що вказаної квартири, було переоформлено на ім?я ОСОБА_3 , намагання ОСОБА_3 за життя приватизувати вказану квартиру на своє ім?я, а також замовлення позивачем поховання ОСОБА_3 .

Разом з тим, дані докази жодним чином не доводять той факт, що позивач вселилась у спірну квартиру за письмовою згодою всіх членів сім?ї, та що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнавали за ОСОБА_1 право постійного користування спірною квартирою.

З урахування викладеного суд не вбачає підстав для скасування рішення яке ухвалено з дотримання вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова