Дата документу 07.05.2025 Справа № 334/6120/17
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/6120/17 Пр. № 22-ц/807/880/25Головуючий у 1-й інстанції: Козлова Н.Ю. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.

за участі секретаря Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВИРОБНИЧЕ РЕМОНТНО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ЖИТЛОВЕ ОБЄДНАННЯ №7» на ухвалу Ленінського (нова назва Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2025 року про відмову у задоволенні скарги у справі за скаргою КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВИРОБНИЧЕ РЕМОНТНО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ЖИТЛОВЕ ОБЄДНАННЯ №7» (надалі КП «ВРЕЖО №7»), стягувач: юридичні особи, особа, дії якої оскаржуються: ДНІПРОВСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЗАПОРІЖЖІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.ОДЕСА) про визнання незаконною бездіяльності начальника ДНІПРОВСЬКОГО ВДВС У МІСТІ ЗАПОРІЖЖІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.ОДЕСА) щодо не зняття арешту з коштів боржника

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року боржник КП «ВРЕЖО №7» звернулось до суду із вищезазначеною скаргою (а.с. 29- 45), в якій просило: - визнати незаконною бездіяльність заступника начальника Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гнідої Юлії Володимирівни щодо незняття арешту з коштів КП «ВРЕЖО № 7», накладеного у виконавчому провадженні № 55810198, - - зобов`язати заступника начальника Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з коштів боржника у виконавчому провадженні № 55810198.

В обґрунтування своєї скарги боржник зазначав, що на підставі рішення Запорізької міської ради від 05.10.2023 № 9 «Про припинення КП «ВРЕЖО № 77» шляхом приєднання до КП «ГРАДПРОЕКТ», останній є правонаступником усіх прав, обов`язків та майна КП «ВРЕЖО №7». Заявою від 23.01.2025 р. за вих. №29 заявник звернувся до суб`єкту оскарження з проханням, серед іншого, надати постанову про відкриття виконавчого провадження №55810198, постанову про накладення арешту на майно (кошти) боржника та постанову, якою завершилося виконавче провадження. У відповідь на заяву, 05.02.2025 отримано лист від 04.02.2025 р. за вих №8184/29.22-38 та запитувані документи виконавчого провадження. З отриманих документів заявнику стало відомо, що на виконанні у Дніпровському ВДВС міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебувало виконавче провадження №55810198 по виконанню судового наказу №334/6120/17, виданому 10.10.2017 р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення на користь держави судового збору у розмірі 320,00 грн. В межах виконавчого провадження №55810198, 01.10.2018 року було винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно якої накладено арешт на кошти боржника в розмірі 465,50 грн., яка складається з боргу у розмірі 320,00 грн., виконавчого збору у розмірі 32,00 грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 113,50 грн., що містяться на рахунках: в АКБ «Індустріалбанк» (МФО 313849), рахунок НОМЕР_1 ; в АКБ «Індустріалбанк» (МФО 313849), рахунок НОМЕР_2 ; в АКБ «Індустріалбанк» (МФО 313849), рахунок НОМЕР_3 ; в Запорізькому РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» м. Запоріжжя (МФО 313399),рахунок НОМЕР_4 ; в Запорізькому РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» м. Запоріжжя (МФО 313399),рахунок НОМЕР_5 та на всіх інших рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. 21.08.2019 р. державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». В подальшому виконавчий документ до стягнення не пред`являвся. Заявник постанову від 20.02.2018 р. про відкриття виконавчого провадження не отримував, а тому не був обізнаний про хід виконавчого провадження, був позбавлений можливості вчасно реагувати на дії державного виконавця, надавати свої докази, а також користуватися іншими правами, наданими Законом 2016 р. Отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.02.2018 р. лише 05.02.2025 р. заявник згідно платіжної інструкції №6028 від 18.02.2025 р. сплатив на рахунок Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південного МУМЮ (м. Одеса) кошти за виконавчим провадженням у розмірі 465,50 грн., з яких борг у розмірі 320,00 грн., виконавчий збору у розмірі 32,00 грн. та витрати виконавчого провадження у розмірі 113,50 грн. Тобто повністю сплатив кошти, розмір яких зазначив державний виконавець у постанові про накладення арешту на кошти боржника. 18.02.2025 р. на електронну пошту Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південного МУМЮ (м. Одеса) КП «ВРЕЖО №7» направило заяву від 18.02.2025 р. за вих.№59 про оплату коштів за виконавчим провадженням №5581098 та зняття арешту з коштів та іншого майна боржника та виключення КП «ВРЕЖО №7» з реєстру боржників. 26.02.2025 р. заступником начальника Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південного МУМЮ (м. Одеса) Гнідою Юлією Володимирівною було винесено постанову про виключення відомостей про боржника з Єдиного державного реєстру боржників у зв`язку із погашенням боргу за виконавчим документом у розмірі 320,00 грн., виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Проте, постанова про зняття арешту з усього майна (коштів) боржника винесена не була. Наявність нескасованого арешту на майно (кошти) боржника за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Козлову Н.Ю. (а.с.46). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.47) провадження у справі за вищезазначеною скаргою боржника у цій справі відкрито.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2025 року (а.с.59-61) у задоволенні скарги КП «ВРЕЖО №7», стягувач: юридичні особи, особа, дії якої оскаржуються: ДНІПРОВСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЗАПОРІЖЖІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.ОДЕСА) про визнання незаконною бездіяльність начальника ДНІПРОВСЬКОГО ВДВС У МІСТІ ЗАПОРІЖЖІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.ОДЕСА) щодо не зняття арешту з коштів боржника у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, боржник КП «ВРЕЖО №7» у своїй апеляційній скарзі (а.с.66-79) просило ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення вимог скарги.

В автоматизованому порядку 24.03.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенко Е.А. та Трофимову Д.А.(а.с.83). Ухвалою апеляційного суду від 25.03.2025 року (а.с.84-86) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 01.04.2025 року (а.с.87). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 02.04.2025 року (а.с.88), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с.89), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.

У квітні 2025 року в особі ДНІПРОВСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЗАПОРІЖЖІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.ОДЕСА) в особі заступника начальника Гнідої Ю.В. подав апеляційному суду заперечення із додатками на вищезазначену апеляційну скаргу боржника у цій справі (а.с.118-155).

25 квітня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів" № 4273-IX, за змістом якого: - внесено до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такі зміни: «1. Пункт 3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено підпунктом 3 такого змісту: «3) змінити найменування місцевих загальних судів, перелік яких визначається додатком до цього Закону. Зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду»; Доповнено додатком такого змісту: «Додаток до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ Перелік місцевих загальних судів, що перейменовуються Змінити найменування таких місцевих загальних судів… 7) у Запорізькій області: Куйбишевський районний суд Запорізької області на Кам`янський районний суд Запорізької області; Жовтневий районний суд Запорізької області на Олександрівський районний суд м. Запоріжжя; Ленінський районний суд м. Запоріжжя на Дніпровський районний суд м. Запоріжжя; Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя…». Державна реєстрація змін до відомостей про місцеві загальні суди, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, які випливають із цього Закону, здійснена 30 квітня 2025 року (а.с.156).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 110) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання представника боржника (а.с. 101-105).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення представника боржника КП «ВРЕЖО № 7» - Ямаєвої Ю.С. (а.с. 103- 104) в режимі відеоконференції та Гніду Ю.В. заступника начальника ДНІПРОВСЬКОГО ВДВС У МІСТІ ЗАПОРІЖЖІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.ОДЕСА) - а.с.159), остання у тому числі на запитання апеляційного суду зазначала, що матеріали виконавчого провадження № 55810198 знищені за строками зберігання, тому надати копію конкретної постанови конкретного державного виконавця про об`єднання виконавчого провадження № 55810198 у зведене виконавче провадження 55874573 вона на теперішній час не може, питання про відновлення втраченого виконавчого провадження не вирішувалось, ініціативи з боку боржника КП «ВРЕЖО № 7» у цій частині не було; перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга боржника КП «ВРЕЖО №7» у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, постанови.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вищезазначеної скарги боржника, керувався ст.ст. 257-260 ЦПК України та виходив із такого.

На підставі рішення Запорізької міської ради від 05.10.2023 № 9 «Про припинення комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7» (перебуває в стані припинення, але запис про припинення про його припинення до єдиного державного реєстру на виконання вимог ст. 104 ч. 5 ЦК України ще не внесений інформація отримана апеляційним судом на стадії апеляційного перегляду цієї справи на в порядку ст. 81 ч. 7 ЦПК України на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України - а.с.157-158), шляхом приєднання до комунального підприємства КП «ГРАДПРОЕКТ», останній є правонаступником усіх прав, обов`язків та майна КП «ВРЕЖО №7».

Звернувшись до банківської установи з заявою про закриття банківських рахунків, було виявлено, що згідно із постановою про арешт коштів КП «ВРЕЖО №7» у виконавчому провадженні №55810198 (копія а.с. 37 зворот), що змусило заявника звернутися до органу примусового виконання рішень, який накладав арешти (а.с. 35, 39), а отримавши відмову у скасуванні арешту (а.с.52), звернутися до суду із вищезазначеною скаргою боржника (а.с.29).

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Разом з тим, за змістом частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Обов`язковість виконання судових рішень встановлена у статтях 2, 18 ЦПК України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Питання порядку виконання судових рішень врегульоване статтею 129-1 Конституції України, у відповідності до якої суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Суду як джерело права. Відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» «Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine», § 52, n. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року № 18966/02).

З огляду на наведене, суд першої інстанції вважав, що принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки - перешкоджає такому виконанню. При цьому, слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»). Виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, у визначеному законом порядку, утверджує авторитет держави як правової і, навпаки, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки; 6) невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після одержання відповідного звернення від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", вчинити дії щодо зняття арешту з майна, щодо якого було здійснено заходи із заміни майна, передбачені статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес. Обов`язковою підставою звернення до суду є порушення прав і свобод сторони виконавчого провадження, в даному випадку боржника КП «ВРЕЖО №7».

Враховуючи, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи забезпечення та заходи щодо примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження», у тому числі накладати арешт на кошти, які перебувають на рахунках чи скасовувати такий.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, на виконанні у Відділі перебувало зведене виконавче провадження № 55874573 про стягнення з КП «ВРЕЖО № 7» на користь юридичних та фізичних осіб на загальну суму боргу у розмір 7257339,55 грн. (а.с. 52-54). До складу якого також входило ВП№55810198 з примусового виконання судового наказу №334/6120/17 від 10.10.2017 року про стягнення з КП «ВРЕЖО № 7» на користь держави 320,00 грн. (а.с.37). 18.02.2025 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти у сумі 465,50 грн. з призначенням платежу (борг за ВП№55810198 - а.с.38). На підставі розпорядження державного виконавця від 24.02.2025 року зазначені кошти розподілені наступним чином: 320,00 грн. перераховано на рахунок казначейства України як судовий збір; суму 32,00 грн. перераховано як виконавчий збір, та суму 95,50 грн. перераховано як витрати виконавчого провадження. Після перерахування зазначених коштів державним виконавцем ураховуючи викладене, керуючись частиною сьомою статті 9 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 23 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/2080 (за виконавчим провадженням виконавчий документ повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників) боржника КП «ВРЕЖО-7» було виключено з Єдиного реєстру боржників за ВП 55810198 (постанова від 26.02.2025 року, копія а.с. 43).

Підстави для зняття арешту визначені у п. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого арешт знімається у разі: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця,зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; Частину четверту статті 59 доповнено пунктом 9 згідно із Законом № 2618-VIII від 22.11.2018 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". Частину четверту статті 59 доповнено пунктом 10 згідно із Законом № 1630-IX від 13.07.2021 5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В даному випадку суд першої інстанції наголосив про неможливість зняти арешт з коштів боржника у зведеному виконавчому провадженні, виділивши будь - яке одне виконавче провадження від коли інших. За наявною інформацією АСВП, ВП- Спец розділу у боржника існують не погашені вимоги стягувачів на суму майже 7000000,00 грн. Отже, державний виконавець спираючись на ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем обґрунтовано не прийняв постанову про зняття арешту з коштів боржника, про що письмово повідомив КП «ВРЕЖО-7». Таким чином, суд першої інстанції вважав, що скаржником не доведено порушення його прав діями заступника начальника Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо не зняття арешту з коштів КП «ВРЕЖО №7». Судовим розглядом та дослідженими доказами, перевіркою доводів сторін встановлено, що усі процесуальні дії державного виконавця вимогам Закону не суперечили.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно вважав, що дії заступника начальника Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №55810198 вчинені відповідно до закону та в межах повноважень, тому у задоволенні скарги КП «ВРЕЖО № 7», інтереси якого представляє адвокат Ямаєва Ю.С. слід відмовити.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена із додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Доводи апеляційної скарги боржника КП «ВРЕЖО № 7» є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію боржника, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України апеляційний суд у цій справі не може приймати і розглядати вимоги та підстави скарги боржника КП «ВРЕЖО № 7», що не були предметом розгляду в суді першої інстанції у цій справі.

Апелянт боржник КП «ВРЕЖО № 7» у своїй апеляційній скарзі (а.с.74) у цій справі наполягає на тому, що арешт його коштів, як боржника, накладався постановою державного виконавця від 01.10.2018 року у виконавчому провадженні № 55810198 у межах суми боргу 465,50 грн. (постанова, копія а.с, 37 зворот, 39), а не в межах зведеного виконавчого провадження № 55874573.

Заступник начальника ДНІПРОВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЗАПОРІЖЖІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.ОДЕСА) Гнідая Ю.В. наполягає на тому, що виконавче провадженні № 55810198 входило до складу зведеного виконавчого провадження №55874573, в якому на теперішній час має місце борг перед іншими стягувачами на суму, більше, ніж 7.000.000,00 грн., а тому підстави для зняття арешту з коштів цього боржника у цьому зведеному виконавчому провадженні №55874573 у відділу відсутні, додатково посилаючись у тому числі на постанову від 31.08.2015 року у ВП № 44532208 про арешт коштів цього боржника на суму 7.257.339,55 грн. (а.с.54).

Наявність саме зведеного провадження боржником у суді першої інстанції не оспорювалось (ст. 82 ч. 1 ЦПК України «…обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню…» зміст заперечень ОСОБА_1 а.с. а.с.121), тому нею суду першої інстанції у цій справі не надавались копії постановив відділу від 23.02.2018 у ВП № 55816277 про об`єднання виконавчих проваджень № 55799431, № 55816277 у зведене провадження № 55874573 та витяги з ВП спецрозділ по останнім, які у тому числі підтверджують існування зведеного виконавчого провадження №55874573, останні вперше надані апеляційному суду у цій справі (копія а.с. 128) до її заперечень на вищезазначену апеляційну скаргу боржника у цій справі (можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі як докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги боржника).

Керуючись ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем не було прийнято постанову про зняття арешту з коштів боржника, оскільки перевіркою роботи АСВП, ВП-Спецрозділу були наявні не погашені боржником вимоги стягувачів (інформація з ВП-спецрозділ додавалась), про що письмово було повідомлено боржника КП "ВРЕЖО №7" (лист від 27.02.2025 №21895/29.22- 38 копія а.с. 36).

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті питання, пов`язаного з контролем суду за виконанням судових рішень у цивільних справах.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги боржника КП «ВРЕЖО №7» не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, ухвала суду першої інстанції у цій справі є законною та обґрунтованою, постановленою з додержанням вимог ЦПК України. За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі, або ж її зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови боржнику у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом. Крім того, боржник в силу вимог закону був звільнений від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі. Оскільки Конституційний Суд України 13.05.2024 року визнав неконституційними приписи Закону України «Про судовий збір», якими у виконавчому провадженні зобов`язано сплачувати судовий збір при поданні апеляційної і касаційної скарги.

Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що боржник КП «ВРЕЖО № 7» не позбавлений права вирішувати повторно у подальшому питання про зняття арешту з його коштів у позасудовому порядку у відновленому вищезазначеним відділом втраченому виконавчому провадженні за заявою боржника (оскільки власна ініціатива відділу на теперішній час на це відсутня) чи у судовому порядку за повторною скаргою, однак, із додаванням вже копій матеріалів відновленого втраченого провадження.

Керуючись ст.ст. 7, 12-13, 141, 353, 367, 369 ч. 2, 371-372, 374-375, 381-384, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВИРОБНИЧЕ РЕМОНТНО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ЖИТЛОВЕ ОБЄДНАННЯ №7» залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського (нова назва Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2025 у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 09.05.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А. Трофимова Д.А.