Номер провадження: 22-ц/813/3830/25
Справа № 946/5436/24
Головуючий у першій інстанції Маслеников О. А.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

учасники справи:

позивач ТОВ «Коллект центр»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ст. 369 ЦПК України) цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 ,

на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 17 грудня 2024 року,

по справі за позовомТОВ «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 ТОВ «Коллект Центр» звернулося з позовом до Кілійського районного суду Одеської області ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 26.07.2021 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 75971479, за умовами якого сума позики 15 000,00 грн; строк позики 30 днів; процентна ставка /базова, фіксована/ 1,99 %, яка нараховувалась за кожен день користування позикою. ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. 27.01.2022 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 27-01/2022, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75971479, перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору про відступлення /купівлю - продаж/ прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором №75971479. Заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за позикою, яка складається з: - 15000,0 грн - заборгованість за основним зобов`язанням/за тілом кредиту; 31343,25 грн - заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 240 грн - інфляційних збитків; 34,52 грн - нарахованих 3% річних. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 46617,77 грн, судові витрати у розмірі 3028,0 грн та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 13000,0 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 17.12.2024 позовні вимоги задоволені, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за договором № 75971479 від 26.07.2021 у розмірі 46 617,77 грн, сплачений судовий збір в розмірі 3028,0 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000, грн, всього 54645,77 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Згідно наданого розрахунку, в зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за договором, утворилась заборгованість за кредитом, яка складається з: 15000 грн - заборгованість за основним зобов`язанням /за тілом кредиту/; 31343,25 грн - заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 240 грн - інфляційних збитків; 34,52 грн - нарахованих 3% річних, всього 46617,77 грн заборгованості.

Відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором не виконує, внаслідок чого утворилась відповідна заборгованість. Право на нарахування відсотків поза межами встановленого умовами договору строку позики, тобто після 25.08.2021, передбачене п.п. 6.5, 6.8, 6.9 укладеного договору.

Суд першої інстанції, враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого дії представник ОСОБА_2 , просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення коштів за договором на загальну суму 33529,27 грн та в частині витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,0 грн; ухвалити в скасованій частині нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог, в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на неповне з`ясуванням судом всіх обставин справи та порушення норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано та не досліджено умови договору, згідно яких позивач не має права нараховувати таку велику кількість відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, а саме після 25.08.2021 року, зазначаючи, що дана вимога є несправедливою для відповідача у розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» з огляду на погодження сторонами під час укладення договору про надання споживчого кредиту розмір відсотків, який за домовленістю між сторонами за зниженою процентною ставкою не мав перевищувати суму 19477,50 грн.

Скаржник також зазначає про сплату коштів за кредитним договором, які були зараховані первісним кредитором, у розмірі 6389 грн, та які слід враховувати під час розрахунку заборгованості за кредитом.

При цьому, скаржник посилається на положення ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та висновки викладені в п. 36.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року по справі № 363/1834/17, згідно яких умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Вважає, що розмір загальної заборгованості за кредитом складає 13088,50 грн, що вийшло з розрахунку: 19477,50 грн (загальна заборгованість відповідно до умов кредитного договору) 6389 грн (сплачені відповідачем кошти за кредитним договором) = 13088,50 грн.

Відносно витрат на правничу допомогу, скаржник зазначає, що заявлений позивачем розмір витрат не підтверджений належними, допустимим та достатніми доказами, в тому числі є значно завищеним, не відповідає обсягу наданої правової допомоги, а також критеріям розумності та справедливості, а тому у їх стягненні слід відмовити.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.01.2025 відкрито апеляційне провадження та роз`яснено ТОВ «Коллект центр» його право на подання відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

ТОВ «Коллект центр» отримало в електронному кабінеті Електронного Суду 11.01.2025 апеляційну скаргу та 15.01.2025 копію ухвали про відкриття апеляційного провадження, що підтверджується довідками.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 копію ухвалу про відкриття апеляційного провадження отримали 15.01.2025 в електронних кабінетах Електронного Суду.

Від ТОВ «Коллект центр» надійшов відзив на апеляційну скаргу про необґрунтованість поданої апеляційної скарги, оскільки п. 6.5, 6.8, 6.9 Правил надання грошових коштів передбачено нарахування відсотків за фактичний строк користування позикою поза межами тридцяти денного (пільгового) строку користування позикою, стверджуючи, що дані умови нарахування відсотків за прострочену позику прийняті позичальником, а тому заявлені вимоги щодо стягнення відсотків підлягають задоволенню в повному обсязі.

Окрім наведеного, ТОВ «Коллект центр» також зазначає, що на виконання вимог цивільного процесуального законодавства позовна заява містила попередню суму судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із пред`явленням позову та докази на підтвердження понесених витрат, зокрема договір правової допомоги, прайс-лист, заявку на надання юридичної допомоги, акт виконаних послуг та докази оплати таких послуг.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.05.2025 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 46617,77 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 х 30 = 90840 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем надано всі необіжні належні, достатні та обґрунтовані докази на підтвердження заявлених вимог, а тому, зважаючи на відсутність будь-яких доказів зі сторони відповідача, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та спростовували суму заборгованості перед позивачем, заявлені банком позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 26.07.2021 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 75971479.

27.01.2022 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 27-01/2022, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75971479 перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал».

10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору про відступлення/купівлю-продаж прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором №75971479.

Згідно змісту укладеного 26.07.2021 договору позики № 75971479 сума позики становить 15000,0 грн, строком на 30 днів та із встановленою процентною ставкою (базовою)/день 1,99 %. Пунктом 2.3 визначено дату повернення позики 25.08.2021, розмір зниженої процентної ставки/день 1,0 % та розмір процентної ставки за понадстрокове користування позикою за день 2,70 %.

Підписанням даного договору, позичальник підтверджує ознайомлення з повною інформацією щодо позикодавця та його послуг, що передбачено ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; ознайомився з офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», в якій визначено умови застосування зниженої процентної ставки.

Пунктом 12 договору позики визначено, що даний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень ЗУ «Про електронну комерцію», договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Факт укладення даного договору позики відповідачем не оспорюється.

Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача за договором про споживчий кредит, яка є додатком до договору, розмір суми кредиту становить 15000,0 грн, станом на дату підписання договору; сума кредиту станом на 25.08.2021 (дата закінчення строку кредитування) становить 19477,50 грн, з яких 4477,50 грн проценти за користування кредитом. Дана таблиця обчислення загальної вартості кредиту також підписана позичальником ОСОБА_1 , що свідчить про обумовлення сторонами даних умов кредитування, а саме розмір процентної ставки, яка вираховують за визначений договором строк кредитування 30 днів.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, скаржник посилається на безпідставне нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування, а саме після 25.08.2021 року.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі)).

Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом») (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16).

Положеннями пункту 6 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» визначений порядок нарахування, сплати процентів, штрафних санкцій та інших платежів і порядок повернення позики. Згідно п. 6.5 Правил, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасне повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) Товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожен день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів.

Тобто, положеннями п. 6 Правил встановлено, що нарахування процентів як міри відповідальності понад обумовленого сторонами строку кредитування, який становить 30 діб з моменту укладення договору, можуть здійснювватися не більше ніж 90 днів від першого дня такого понадстрокового користування.

Пунктом 2.3 укладеного між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 договору позики визначено розмір процентної ставки як за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, так і як міру відповідальності понадстрокового користування позикою (її частиною) за день, яка становить 2,70 %. Тобто, положеннями договору позики № 75971479 визначено право ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» нараховувати проценти після закінчення строку позики і визначено розмір процентної ставки. Підписавши вказаний договір позики, відповідач погодився як із нарахуванням процентів, так і нарахуванням процентів як міри відповідальності за період після закінчення строку кредитування, що в свою чергу спростовує наведені доводи апеляційної скарги в цій частині, а саме щодо безпідставного нарахування відсотків поза визначеного строку кредитування.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за договором позики становить 46373,25 грн, яка складається з: 15000,0 тіло кредиту; 31343,25 проценти за користування. При цьому, зазначений розмір процентів за користування кредитом визначений з урахуванням сплачених відповідачем грошових коштів, спрямованих на погашення заборгованості у розмірі 6390,0 грн, що вбачається з розрахунку, а тому доводи апеляційної скарги щодо неврахування сплачених ним коштів також відхиляються апеляційним судом.

Розмір заявлених позивачем відсотків розраховано за період з 26.07.2021 (дата укладення договору) по 27.01.2022. Сторонами обумовлено право нараховувати проценти за користування кредитом в межах строку кредитування, а саме за період з 26.07.2021 по 25.08.2021, які становлять 4477,50 грн. Окрім того, вищенаведеними положеннями п. 6 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», з якими згідно змісту договору позики був ознайомлений відповідач перед укладення даного договору, також передбачено право нарахування процентів як міри відповідальності встановленого строку кредитування, але не більше 90 днів, тобто проценти за понадстрокове користування позикою за період з 26.08.2021 по 23.11.2021 також підлягають стягненню, з огляду на обумовленість сторонами даних умов кредитування, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги в цій частині також відхиляються апеляційним судом.

Натомість згідно розрахунку заборгованості, окрім наведених періодів, відповідачу нараховувалися також проценти за користування кредитом за період з 27.11.2021 по 27.01.2022 у розмірі 11343,0 грн, які, зважаючи на не обумовленість сторонами стягнення процентів як міри відповідальності понад визначений вищевказаними положеннями Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» строк, який становить 90 днів, та відсутність в договорі позики будь-якої інформації щодо продовження даного строку, стягненню не підлягають. А тому, відповідно розмір заборгованість по відсотках, які підлягають стягненню з відповідача, враховуючи вищевикладене, становить 20000,25 грн (31343,25 грн (заявлений позивачем розмір процентів) 11343,0 грн (проценти, які нараховувалися понад обумовлений сторонами строк).

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо несправедливим умов договору, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509, ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Необхідно зазначити, що з огляду на ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість по тілу кредиту за договором позики становить 15000,0 грн, натомість відсотки за користування даними грошовими коштами становлять 20000,25 грн, тому з огляду на вищевикладене та з метою забезпечення відповідності заявленого позивачем до стягнення розмір заборгованості засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, апеляційний суд вважає за необхідне розмір процентів за користування кредитом зменшити з 20000,25 грн до 15000,0 грн.

Доводи апеляційний скарги в частині стягнення з відповідача понесених витрат на правничу допомогу відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається наведення позивачем попереднього розрахунку витрат, які понесено останнім у зв`язку із звернення до суду з даним позовом На підтвердження заявленого розміру позивачем було долучено до позовної заяви договір про надання правової допомоги № 07-06/2024 від 07.06.2024, перелік та вартість послуг, заявку на надання юридичної допомоги № 769 від 07.06.2024, акт № 2 про надання юридичної допомоги від 10.06.2024 та платіжну інструкцію від 11.06.2024. З огляду на наведене, висновки суду в даній частині є законними та обґрунтованими, зважаючи на надання позивачем належних та достатніх доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги вважає, що оскаржуване рішення Кілійського районного суду Одеської області від 17.12.2024 підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості по процентам та судового збору, із ухваленням в цій частині нового про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,0 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № від 25.06.2024.

Оскільки за результати перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції апеляційним судом встановлено наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення в частині заявленого позивачем та задоволеного судом першої інстанції розміру заборгованості по процентам, у відповідності до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України, апеляційним судом здійснюється розподіл судових витрат з урахуванням заявлених позовних вимог. Відповідно розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача становить 1968,20 грн.

За подання апеляційної скарги скаржником сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № ЕЕ74-75Н5-08Х5-РМНС від 10.01.2025.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, розмір судового збору, який підлягає стягненню з позивача становить 2361,84 грн.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 393,80 грн судового збору (2361,8 - 1968,20).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 17.12.2024 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, судового збору скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ТОВ «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «Коллект центр» () заборгованість по процентам у розмірі 15000 грн.

Стягнути з ТОВ «Коллект центр» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 393,80 грн.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених пунктом 2 частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю, Карташов

М.В. Назарова