Справа № 642/1920/25
Провадження № 2/642/972/25
УХВАЛА

Іменем України

12 травня 2025 року Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Грінчук О.П.,

за участю секретаря Панової М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, в приміщенні суду в м. Харкові клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі,

встановив:

В провадженні суду перебуває позовна заява Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», від імені якого діє представник Шевченко Володимир Якович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, в якій позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1 , (нежитлові приміщення першого поверху №40,41,46-:49,57-:60, загальною площею 132.3 кв.м. в літ. А-9, та нежитлові приміщення першого поверху №ІІІ-а, загальною площею 27.2 кв.м., в літ. А-9, вказуючи, що вони належать відповідачу на праві власності), за період з 01.02.2022 по 30.09.2023 в розмірі 107 890.97 грн., з яких: 105 618.14 грн. заборгованість за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії; 315.78 грн. абонентська плата; 1957.05 грн. вартість технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Ухвалою суду від 18.04.2025 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

05.05.2025 представник відповідача подав до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, вказуючи, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та нежитлові приміщення, за якими позивач просить стягнути борг, використовується відповідачем для здійснення підприємницької діяльності. А тому вважає, що позови, що випливають із господарських правовідносин, підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Заперечень від позивача на клопотання представника відповідача до суду не надходило.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також оскільки справа розглядається без виклику сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи та клопотання представника відповідача, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Отже, ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За частиною 1 статті 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позивач КП «ХТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом в порядку цивільного судочинства до ОСОБА_1 , як до фізичної особи, який є власником нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 , (нежитлові приміщення першого поверху №40,41,46-:49,57-:60, загальною площею 132.3 кв.м. в літ. А-9, та нежитлові приміщення першого поверху №ІІІ-а, загальною площею 27.2 кв.м., в літ. А-9), які належать йому на праві власності, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.05.2024, а тому відповідач як власник зобов`язаний утримувати належне йому майно.

Представник відповідача, заявляючи клопотання про закриття провадження у справі, посилається на те, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та в обґрунтування клопотання надає: витяг з Державного реєстру речових прав від 01.05.2025, копії договорів дарування від 11.02.2022.

Наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах (висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 2-7615/10, від 05.06.2018 у справі № 522/7909/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 216/181/16-ц, від 15.05.2019 у справі №331/5054/15-ц, 06.06.2018 у справі №910/16713/15 та від 17.10.2018 у справі №922/2972/17), а також в постанові Верховного суду від 26.08.2024 у справі №461/6885/22 та від 29.01.2025 у справі №337/3337/23.

Відповідно до висновків, викладених у п. 43, 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 916/2791/16, помилковими є висновки господарських судів про те, що справа підлягає розгляду у порядку господарського судочинства лише тому, що особа є фізичною особою-підприємцем та використовує приміщення для здійснення господарської діяльності, про що зазначено лише у свідоцтві платника єдиного податку.

Наявність у відповідача статусу підприємця не може свідчити про те, що з моменту його державної реєстрації як фізичної особи-підприємця він виступає в такій якості у всіх правовідносинах, зокрема і щодо отримання житлово-комунальних послуг.

В той час, відомостей про те, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, зокрема, свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, до клопотання не додано.

Також не надано доказів здійснення відповідачем ОСОБА_1 підприємницької діяльності за вищезазначеними адресами нежитлових приміщень.

Таким чином, представником відповідача не доведено існування між сторонами у спірний період господарських відносин, у зв`язку із чим суд не вбачає підстав для закриття провадження в справі, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.255, 258, 259, 260 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

В задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі - відмовити.

Ухвали, що постановлені судом в судовому засіданні у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий: