ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/761/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Смарт Пауер» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро Смарт Пауер» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків.

Позовні вимоги мотивуючи свої вимоги тим, що у провадженні сектору дізнання відділу поліції №5 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області (далі СД ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області) перебували матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000196 від 21 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням було встановлено, що 21 лютого 2024 року о 09 годині 47 хвилин до ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що на АЗС «БРСМ» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Світла, буд. 20, ОСОБА_1 шахрайським шляхом заволодів паливом 95 «Євро+» в розмірі 49 літрів, шляхом заправки автомобіля «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , за що не здійснив розрахунку, чим спричинив матеріальний збиток ТОВ «Євро Смарт Пауер» в розмірі 2376,01 грн.

29 серпня 2024 року ТОВ «Євро Смарт Пауер» отримало постанову дізнавача СД ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 27 серпня 2024 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000196 від 21 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння. Виділено матеріали кримінального провадження за №0000196 від 21 лютого 2024 року для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 51КУпАП. У зв`язку з вищезазначеними обставинами ТОВ «Євро Смарт Пауер» звернулося до суду за захистом своїх порушених прав.

На підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро Смарт Пауер» матеріальні збитки у розмірі 2 376, 01 грн, судові витрати по справі, а також витрати на правову допомогу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року справу передано на розгляд до Хортицького районного суду м. Запоріжжя за підсудністю. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Смарт Пауер» матеріальні збитки у сумі 2 376, 01 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що надані позивачем докази жодним чином не доводять тих фактів, які суд вважає доведеними, оскільки на АЗС він не замовляв заправку автомобіля на якому приїхав, проте оператор АЗС пред`явила йому до сплати чек на паливо загальним об`ємом 49 літрів, що перевищує загальну місткість паливного баку його автомобіля, а тому він вважав, що це чек на заправку якогось іншого автомобіля, який йому було пред`явлено для сплати та який відмовився оплачувати, у зв`язку з чим він залишив свій номер телефону та покинув заправку. Позовні вимоги є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами, та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Євро Смарт Пауер» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028, 00 грн (3 028, 00 грн Х 30 = 90 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 2 376, 01 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає .

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо отримання відповідачем послуг у вигляді заправки автомобіля «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 паливом, за який останній не сплатив кошти, внаслідок чого позивач на підставі ст. 1166 ЦК України має право на їх відшкодування.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що в провадженні СД ВП N 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області перебували матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за N 0000196 від 21 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням було встановлено, що 21 лютого 2024 року о 09 годин 47 хвилин до ВП N 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що на АЗС "БРСМ" за адресою: м. Запоріжжя, вул. Світла, буд. 20, ОСОБА_1 шахрайським шляхом заволодів паливом 95 "Євро+" в розмірі 49 літрів, шляхом заправки автомобіля "Хонда", державний номерний знак НОМЕР_1 , за що не здійснив розрахунку, чим спричинив матеріальний збиток ТОВ "Євро Смарт Пауер" в розмірі 2376,01 грн.

27 серпня 2024 року дізнавач СД ВП N 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області Мельниченко О.С. винесла постанову про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за N 0000196 від 21 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння. Виділено матеріали кримінального провадження за N 0000196 від 21 лютого 2024 року для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 51 КУпАП (а.с.6-10).

Судом досліджено копію фіскального чеку N 447388 від 21 лютого 2024 року на суму 2376,01 грн, за 49.00 літрів бензину Plus А-95-Євро5-Е10 (а.с.22).

Судом першої інстанції переглянуто відеозапис з камер спостереження АЗС від 21 лютого 2024 року.

Виходячи з відеозаписів з камер відеоспостереження, який було досліджено судом першої інстанції вбачається, що ОСОБА_1 не йшов на контакт із працівниками АЗС, не контролював процес та не запитував про кількість пального, яке планував отримати. Оператор АЗС заправив його автомобіль згідно з його замовленням, але після завершення процесу клієнт категорично відмовився платити, мотивуючи тим, що йому було залито більше пального, ніж зазначено в технічному паспорті автомобіля. Після заправки він не намагався з`ясувати ситуацію з персоналом АЗС, а заявив, що платити не буде, уникав будь-якого діалогу з оператором чи адміністратором. Ігнорував пояснення оператора про те, що при заправці «під горлечко» можливе збільшення фактичного об`єму пального. Виявляв небажання співпрацювати, не надавав жодних документів для підтвердження своїх слів, не зазначив про фактичний рівень пального в баку. Після суперечки з працівниками АЗС швидко сів у машину та залишив територію заправки, не сплативши за надане йому пальне.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

За змістом ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз положень ст. ст. 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 Постанови від 27.03.92 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Водночас, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 25.05.2021 року по справі N 910/11027/18 зазначила, що вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як: - неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства; - наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір; - причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду; - вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає. При зверненні з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті

У відповідності до ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що постановою від 27 серпня 2024 року дізнавача СД ВП N 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області Мельниченко О.С. внесеного до ЄРДР за N 0000196 від 21 лютого 2024 року закрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння. Виділено матеріали кримінального провадження за N 0000196 від 21 лютого 2024 року для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 51 КУпАП.

Досудовим розслідуванням було встановлено, що 21 лютого 2024 року о 09 годин 47 хвилин до ВП N 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що на АЗС "БРСМ" за адресою: м. Запоріжжя, вул. Світла, буд. 20, ОСОБА_1 шахрайським шляхом заволодів паливом 95 "Євро+" в розмірі 49 літрів, шляхом заправки автомобіля "Хонда", державний номерний знак НОМЕР_1 , за що не здійснив розрахунку, чим спричинив матеріальний збиток ТОВ "Євро Смарт Пауер" в розмірі 2376,01 грн ( а.с. 6-10).

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1442 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами вбачається, що відповідно до п. 3 роздрібна торгівля нафтопродуктами здійснюється через мережу АЗС, що призначені для відпуску споживачам нафтопродуктів. Відповідно до п. 9 розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару. Відповідно до п. 14 Заправка автотранспортних засобів проводиться через паливо-, оливо- та газороздавальні колонки оператором автозаправних станції, автозаправних пунктів або водієм самостійно. Відповідно до п. 16 паливо-, масло- та газороздавальні колонки на автозаправних станціях, в автозаправних пунктах установлюються таким чином, щоб споживач міг безпосередньо спостерігати за даними показувального пристрою колонки під час видачі замовленого ним об`єму нафтопродукту. Дані показувального пристрою колонки зберігаються протягом усього часу проведення розрахунку із споживачем.

Перед початком кожного відпуску нафтопродуктів дані об`єму та вартості на показувальному пристрою колонки повинні обов`язково встановлюватися на нульову позику.

Якщо у споживача виникли сумніви щодо точності вимірювань колонкою об`єму дози під час відпуску нафтопродуктів, на його вимогу оператор автозаправної станції, автозаправного пункту зобов`язаний негайно провести контроль точності під час відпуску дози за допомогою еталонного мірника. Відхилення об`єму відпущеної у еталонний мірник дози не повинно перевищувати значення, наведеного у пункті 15 цих Правил.

На підтвердження позовних вимог ТОВ «Євро Смарт Пауер» було надано флеш-накопичувач з відеозаписом з камер відеоспостереження, які були оглянуті як судом першої так і судом апеляційної інстанцій з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 21 квітня 2024 року о 09:34:56 год. під`їхав на автозаправну станцію АЗС «БРСМ» до паливороздавальної колонки, надав доступ оператору автозаправочної станції до люку паливного баку свого автомобіля, вказавши йому яким саме паливом він бажає заправити автомобіль. Оператор вставив у люк паливного баку автомобіля ОСОБА_1 , паливно заправний пістолет. Після чого, ОСОБА_1 пішов в сторону торгового приміщення АЗС «БРСМ», але через декілька хвилин повернувся взявши щось з салону автомобіля та знову пішов до каси. Підійшовши до касира, остання повідомила ОСОБА_1 про заправку його автомобіля на 49 літрів та необхідність здійснення ним оплати. Проте, ОСОБА_1 почав заперечувати щодо заправки його автомобіля саме на 49 літрів, зазначивши, що об`єм його баку становить 45 літрів, а тому відмовився платити за наданий йому бензин у зазначеній касиром кількості. На його заперечення касир запропонувала йому розібратися в даній ситуації, що склалася, проте ОСОБА_1 відреагував негативно вийшов з торгового залу, сів до свого автомобіля та покинув АЗС.

При цьому слід зауважити, що ОСОБА_1 не вимагав, як-то передбачено в п. 16 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, здійснити перевірку точності вимірювань колонкою об`єму дози під час відпуску нафтопродуктів, що свідчить про те, що його дії не були направлені на спростування його тверджень, що бак його автомобіля не міг вмістити 49 літрів пального.

Таким чином, колегія судів приходить до висновку, що надані відеозаписи з камер відеоспостереження АЗС «БРСМ» свідчать про те, що ОСОБА_1 було здійснено заправку автомобіля пальним, після чого він покинув АЗС, не здійснивши відповідну оплату. Що підтверджує факт отримання товару (пального) без відповідно розрахунку, а його подальші дії свідчать про умисне ухилення від сплати.

Аргументи апеляційної скарги щодо невідповідності чека та часу заправки є безпідставними, адже відеозапис безпосередньо підтверджує факт надання послуги та подальшого ухилення від оплати. Також слід зауважити, що розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції видається після оплати товару, тобто чек роздруковується касиром безпосередньо вже після здійснення клієнтом оплати. Оскільки ОСОБА_1 не здійснив оплату за відпущене йому пальне кількістю 49 літрів, тому чек був роздрукований касиром після того, як останній покинув автозаправку для передання його до правоохоронних органів, як доказ несплати відповідачем за заправку його автомобіля пальним.

Отже, аргументи апеляційної скарги щодо невідповідності чека та часу заправки не заслуговують на увагу, адже відеозаписи безпосередньо підтверджують факт надання послуги та подальшого ухилення від оплати.

Відеоматеріали спростовують твердження відповідача про те, що чек нібито не належить йому. Візуальні докази, зокрема номери автомобіля, дії оператора та ОСОБА_1 , дозволяють встановити беззаперечний зв`язок між фактом заправки та особою, яка її здійснила.

Крім того, відповідно до Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2016 року за №220/28350, у чеку мають бути зазначені назва господарської одиниці, назва товару/послуги, кількість придбаного товару (обсяг отриманої послуги) та об`єм (літрах) та інше. Відомості щодо зазначення у чеку номера автомобіля цим положенням не передбачені.

Апелянт до апеляційної скарги надав чеки з попередніх заправок, здійснених протягом двох тижнів, і стверджує, що його автомобіль нібито не може вмістити більше, ніж 43 літри пального. Однак надані чеки не є належними, достатніми та достовірними доказами на підтвердження того, що бак його автомобіля дійсно має таке обмеження, а лише вказують на кількість пального, яке він заправляв у різні періоди.

Отже, надані апелянтом чеки не можуть підтверджувати його твердження про максимальну місткість бака, а лише вказують на кількість пального, яке він заправляв у різні періоди. Вони не є належними доказами того, що в конкретний момент його автомобіль фізично не міг вмістити 49 літрів пального.

Крім того, згідно з інформацією з офіційних джерел, таких як guideautoweb. Сom та та https://automobiles.honda.com/accord-sedan, паливний бак автомобіля HondaAccord 2.0 e-CVT Hybrid EX-L 2018 року має обсяг 48 літрів, що спростовує твердження апелянта про 45 літрів. Крім того, заправка «під горлечко» дозволяє вмістити в бак кілька літрів більше, ніж стандартний обсяг, проте ця кількість не може набагато перевищувати максимальний допустимий рівень, визначений конструкцією бака.

Таким чином, заявник апеляційної скарги не надав належних, достатніх та достовірних доказів щодо обмеження обсягу свого бака, тому його аргументи є безпідставними

З огляду на зазначене, матеріали справи містять належні, допустимі, достовірні та достатні докази того, що 21 лютого 2024 року о 09-34 годині водій ОСОБА_1 на АЗС «БРСМ Нафта» отримав товар ( пальне) кількістю 49 літрів без відповідного розрахунку, у зв`язку з чим позивачу завдано матеріальні збитки на суму 2376,01 грн, що підтверджується чеком № 447388 від 21 лютого 2024 року.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки, не підтверджені належними доказами і зводяться до вираження незгоди з оскаржуваним рішенням суду, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують..

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).

Суд першої інстанції вірно врахував вказані обставини та норми права та ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 12 травня 2025 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Кочеткова І.В. Поляков О.З.