провадження № 22-ц/824/7812/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частини житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частини житлового будинку, у якому просила:

виділити позивачці в натурі 39/100 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати та витрати на правову допомогу.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

09 лютого 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали зустрічний позов до ОСОБА_2 про стягнення витрат на відновлення порушеного права та про відшкодування шкоди, у якому відповідачі просили:

- прийняти вказаний зустрічний позов до провадження, та розглядати його разом з первинним позовом, за правилами загального позовного провадження;

- у мотивувальній частині рішення дати оцінку та визнати зловживання правом, порушення у вигляді подання безпідставного позову. Тобто без достатніх правових підстав (доказів) необхідних для правомірного звернення до суду з боку відповідача по зустрічному позову, так як такі безпідставні позовні вимоги загрожують їх конституційним та цивільним правам, що призвело до необхідності відновлення їх порушеного права, та з вимушеними витратами на правову допомогу;

- стягнути з відповідача по зустрічному позову - ОСОБА_2 на користь позивачів по зустрічному позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з розподілом, у рівних долях: суму збитків понесених у зв`язку з відновленням порушеного права, по оплаті адвокату за консультацію, підготовку відзиву на первинний позов, зустрічної позовної заяви, та інших процесуальних документів; витрати на оплату по отриманні інформації з БТІ; витрати на сплату судового збору.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2024 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на відновлення порушеного права та про відшкодування шкоди та повернуто позов позивачам. Зобов`язано Управління Державної казначейської служби у Києво-Святошинському районі Київської області повернути ОСОБА_1 , сплачений нею при подачі зустрічної позовної заяви до суду судовий збір.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_1 - адвокат Шипілов Олександр Вікторович 10 лютого 2025 року через систему Електронний суд подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт зауважив, що зустрічна позовна заява уже була предметом розгляду місцевого суду та ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2023 року зустрічний позов повернуто заявникам. В подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2023 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Відповідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України, у разі скасування ухвали про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду суд не має права повторно повертати позовну заяву. Вважає, що вказані положення закону застосовні і до зустрічних позовів, а тому суд не мав права відмовляти у прийнятті зустрічного позову та повертати його вдруге.

Крім того, за даними ДТЕК, 04 грудня 2024 року по м. Києву та Київській області було відключено постачання електричної енергії, у зв`язку з чим, за повідомленням на сайті «Судова влада», у будь-якому суді України має припинятися робота усіх функціоналів. Наведене свідчить, що суд не мав фізичної можливості розглядати справу та вчиняти процесуальній дії у ній, у тому числі постановляти оскаржувану ухвалу.

Апелянт також посилається на те, що не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, а судове засідання 04 грудня 2024 року, призначене на 10-45, відповідно до протоколу судового засідання, фактично розпочалося о 12:13 год. У вказаному судовому засіданні, на переконання апелянта, суд допустив ряд процесуальних порушень при вирішенні питання про повернення до підготовчого засідання та клопотання первісного позивача про витребування доказів.

Апелянт вважає, що цивільний позов мав бути прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, оскільки ці позови взаємопов`язані, виникають з одних правовідносин і задоволення зустрічного позову виключає задоволення первісного позову, а тому суд мав їх прийняти до спільного розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 березня 2025 року поновлено ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частини житлового будинку, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження надіслана до електронного кабінету представника ОСОБА_2 - адвоката Кривошей О.Ю. За даними Звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду доставлено 16 квітня 2025 року, що відповідно до вимог ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява №64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам відповідає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції вважав, що вимоги, викладені в зустрічному позові, не є зустрічними щодо предмету спору, позови не є взаємопов`язаними, а тому об`єднання даних позовів в одне провадження та їх спільний розгляд є недоцільним, оскільки фактично є заявою про стягнення судових витрат, а не зустрічним позовом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з нижченаведених підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).

Частина друга статті 49 ЦПК України передбачає право відповідача подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Зустрічний позов - це позов, який подається відповідачем до позивача у тому самому судовому процесі задля захисту проти первісних позовних вимог.

Метою пред`явлення зустрічного позову є спільний розгляд позовів в інтересах процесуальної економії, а в ряді випадків - уникнення постановлення суперечливих судових рішень.

Частиною першою статті 193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Спеціальні вимоги щодо змісту зустрічного позову та умови його прийняття до спільного розгляду з первісним позовом визначено частиною другою статті 193 ЦПК України. Так, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Звідси право відповідача подати до позивача зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Таке право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічних позовів, установлених процесуальним законодавством.

Зважаючи на положення частини другої статті 180 ГПК України (статті 193 ЦПК України), Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі №910/2987/18) вказала, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду.

Взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Конструкція частини 2 статті 193 ЦПК України вказує на її імперативність, тобто суд позбавлений у даному випадку широкого розсуду щодо доцільності прийняття зустрічного позову. Умовою цього є посилання у зустрічному позові на обставини, за якими задоволення зустрічного позову матиме наслідком повну або часткову відмову у задоволенні первісного позову, та виникнення позовів з одних правовідносин.

Позовом у загальному сенсі є звернення заінтересованої або іншої уповноваженої на те особи до суду з проханням про розгляд цивільно-правового спору і захист суб`єктивних прав. Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Отже, визначальним у позові є наявність матеріально-правової вимоги, тому подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правові підставі на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

У цій справі матеріально-правова вимога позивача за первісним позовом направлена на виділ в натурі частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак вимоги зустрічного позову не містять жодних доводів, обґрунтувань, заперечень щодо первісної матеріально-правової вимоги, що підтверджує позицію місцевого суду що, вимоги за зустрічним позовом не виникають з одних правовідносин із вимогами за первісним позовом, а задоволення зустрічного позову не виключає повністю або частково задоволення первісного позову, оскільки не стосується юридичної долі житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому місцевий суд правомірно вважав, що вимоги, викладені в зустрічному позові апелянта, не є зустрічними щодо предмету первісного спору, а позови не є взаємопов`язаними, а об`єднання даних позовів в одне провадження та спільний їх розгляд є недоцільним.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині допущення судом першої інстанції процесуальних порушень, апеляційний суд зазначає, що відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. У даному випадку процесуальні дії суду при постановленні оскаржуваної ухвали не є підставою для її скасування, оскільки позивачі за зустрічним позовом не позбавлені права звернутися до суду з заявами щодо відшкодування витрат по оплаті адвокату за консультацію, підготовку відзиву на первинний позов, зустрічної позовної заяви, та інших процесуальних документів, у передбаченому ЦПК України порядку, тобто у порядку відшкодування витрат на правову допомогу.

Крім того, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2023 року зустрічний позов повернуто заявникам з підстав пропуску процесуального строку на його подання (частина перша статті 193 ЦПК України), а не у зв`язку з його невзаємопов`язаністю з первісним позовом (частина друга статті 193 ЦПК України), що є окремими та взаємовиключними підставами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ухвалою суду першої інстанції, довільного тлумачення закону та виходять за межі предмету апеляційного розгляду, а тому не можуть бути підставою для її скасування.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з правом людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення ЄСПЛ у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги процесуального права при його постановленні, тому ухвалу суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова