ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/939/25
Головуючий в 1-й інстанції Дмитрюк О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Подліянової Г.С., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Войтовича Євгена Михайловича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2025 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як Орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини,-

В С Т А Н О В И В:

З грудня 2024 року в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Войтович Є.М., до ОСОБА_2 , третя особа районна адміністрація ЗМР по Шевченківському району як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини. За позовом позивач просить зобов`язати відповідача не чинити йому перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 та визначити спосіб участі у вихованні сина шляхом встановлення порядку і часу спілкування. Провадження у справі відкрито ухвалою від 27.12.2024. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.02.2025. 10.02.2025 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Долженко О.М., про передачу справи за підсудністю до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області. Клопотання мотивовано тим, що відповідачка постійно проживає в м. Миргороді, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом про фактичне місце проживання. Відповідачка офіційно, на постійній основі, працює в м. Миргороді, в ТОВ «СІЛЬПО-ФУД, що підтверджується довідкою з місця роботи. Дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в м. Миргороді за місцем проживання матері, що також підтверджено Актом. В м. Миргороді дитина перебуває на диспансерному обліку у лікаря-педіатра, що підтверджується Декларацією про вибір лікаря. Дитина, ОСОБА_3 навчається в опорному закладі освіти «Миргородський ліцей «Лінгвіст» Миргородської міської ради, що також підтверджується довідкою з учбового закладу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2025 року, цивільну справу № 336/12601/24, провадження № 2/336/977/2025 за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Войтович Євген Михайлович, до ОСОБА_2 , третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини, передано за підсудністю до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Войтовича Євгена Михайловича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду, матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідачка не має зареєстрованого місця проживання у м. Миргород, а тому розгляд справи в суді до якого територіально відноситься останнє відоме місце реєстрації відповідачки є процесуально вірним, відповідно висновки суду щодо передачі справи за підсудністю є хибними.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом першої інстанції встановлено, що визначаючись з підсудністю справи Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, позивач вказує місце постійної реєстрації відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до юрисдикції суду.

Згідно інформації, отриманої з Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради та з Єдиного державного демографічного реєстру місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 24.01.2023 по 05.03.2024, було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . Станом на теперішній час місце проживання ОСОБА_2 в м. Запоріжжі не задеклароване/зареєстроване.

Факт постійного проживання і постійного заняття/роботи відповідача ОСОБА_2 у м. Миргороді Полтавської обл. підтверджується: Актом 98/03-24 про підтвердження фактичного місця проживання особи (осіб), виданим 31.01.2025 Миргородською міською радою Полтавської області, довідкою про місце навчання малолітнього ОСОБА_3 № 01-12/12, виданою 07.02.2025 опорним закладом освіти «Миргородський ліцей «Лінгвіст» Миргородської міської ради Полтавської області», карткою платника податків ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданою 06.02.2025 Миргородською ДПІ ГУ ДПС у Полтавській області, Декларацією № 0001-9ЕМА-4110 від 07.02.2025 про вибір малолітньому ОСОБА_3 лікаря-педіатра у КНП «Миргородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Миргородської міської ради Полтавської області, довідкою № 3 від 22.01.01.2025 з місця роботи відповідача ОСОБА_2 ..

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вважав, що зазначену справу слід передати на розгляд за підсудністю до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такі висновки суду не ґрунтуються на законі.

Стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України.

Принцип територіальності реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ.

Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції.

Кожен місцевий суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів.

Порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (стаття 378 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (стаття 27 ЦПК України).

Загалом перелік справ з альтернативною підсудністю закріплений у статті 28 ЦПК України, зокрема, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) - ч. 9 ст. 28 ЦПК України.

Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Суть підсудності за вибором позивача, або альтернативної підсудності, полягає у тому, що за визначеними критеріями цивільних справ позивачу дається можливість обрати з кількох передбачених у законі судів той суд, до якого він пред`являтиме свої позовні вимоги. Законодавець установлює вичерпний перелік позовів, на які поширюються правила цього виду підсудності, а також передбачає конкретні суди, до яких можна з такими вимогами звернутися.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Порядок реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів, на момент звернення позивача до суду з позовом встановлювались Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 (далі - Правила).

Особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. (пункт 4 Правил).

Результат аналізу змісту вказаних норм дозволяє зробити висновок, що особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором.

Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.

Положення частини першої статті 27, частини дев`ятої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи (або останнього відомого такого місця) - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.

Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

Отже в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

З огляду на викладене, використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

Згідно інформації, отриманої з Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради та з Єдиного державного демографічного реєстру місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 24.01.2023 по 05.03.2024, було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . Станом на теперішній час місце проживання ОСОБА_2 в м. Запоріжжі не задеклароване/зареєстроване.

Відповідачка в свою чергу, теж не надала підтвердження реєстрації за іншою адресою.

Розгляд справи судом за місцем перебування відповідача без підтвердження реєстрації, не відповідає вимогами статті 28 ЦПК України.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції без належних для того підстав передав справу за підсудністю до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу суду першої інстанції не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому на підставі ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Войтовича Євгена Михайловича задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2025 року у цій справі скасувати, направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 08 травня 2025 року.

Головуючий: С. В. Кухар

Судді: Г.С. Подліянова

О .З. Поляков