Справа № 127/2430/25
Провадження № 22-ц/801/1051/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 рокуСправа № 127/2430/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дмитрійчук Анжеліка Анатоліївна, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 березня 2025 року, ухвалену під головуванням судді Венгрин О. О. в залі суду в м. Вінниця, дата складення повного тексту ухвали 07.03.2025,

в цивільній справі № 127/2430/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

Короткий зміст вимог

У січні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 1 256 700,00 грн.

07.03.2025 під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Дудчик О. М. подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_1 в межах ціни позову 1 256 700,00 грн.

Заява мотивована тим, що відповідно до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі фізичних осіб, відповідач є одним зі складу засновників ТОВ «Ліга «Олімпійські резерви», відсоток частки у статутному капіталу складає 45 %, розмір частки 14 404 500,00 грн. Жодного іншого нерухомого, рухомого майна, майнових прав та/або інших активів за рахунок яких можливо забезпечити стягнення коштів із відповідача, йому не належить. В свою чергу, ТОВ «Ліга «Олімпійські резерви» є власником цілісного майнового спортивного комплексу «Авангард». Вказує, що на підставі договору іпотеки ТОВ «Ліга «Олімпійські резерви» передано в іпотеку за грошовими зобов`язаннями відповідача ОСОБА_1 на суму 33 657 400,00 грн, що еквівалентно 812 000 доларів США. Строк виконання грошових зобов`язань забезпечених іпотекою наступає 12 квітня 2025 року, тобто у разі звернення стягнення на майно ТОВ «Ліга «Олімпійські резерви» іншого майна у власності відповідача за рахунок якого можливо було б стягнуто суму заборгованості за договором позики не буде. Враховуючи дані обставини на момент набуття рішення суду у даній справі законної сили та звернення його до виконання із власності відповідача вибуде майновий актив за рахунок якого можливо забезпечити виконання рішення суду. Відтак, вжиття заходів забезпечення позову на даній стадії розгляду справи є необхідним та має критичне значення.

Вказані обставини стали підставою для звернення з даною заявою до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 березня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності (рухоме та/або нерухоме, та/або кошти), на суму ціни позову 1256700,00 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення у справі (якщо вимога про стягнення 1256700,00 грн боргу не буде забезпечена ліквідним майном або коштами), тому необхідно забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_1 в межах ціни позову, що становить 1 256 700,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У березні 2025 року адвокат Дмитрійчук А. А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволені заяви про забезпечення позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 31 березня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 січня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду на 21 квітня 2025 року о 11:20 год з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції задовольняючи заяву не взяв до уваги, що заявником не зазначено вартість чи оцінку частки, а лише розмір статутного капіталу 14 404 500,00 грн та не надано доказів, що відповідач не має жодного іншого нерухомого, рухомого майна, майнових прав та/або інших активів. Водночас, заявником не заначено на яке саме майно відповідача має бути накладений арешт, не заначено перелік майна, не визначено характеристику майна, не визначено вартість майна, на яке може бути накладено арешт та не зазначено правового обґрунтування наявного зв`язку із предметом позову з корпоративним правом та відповідальністю ОСОБА_1 у вигляді можливого стягнення на частку у статутному капіталі за особистими зобов`язаннями по іншому правочину, де юридична особа не є стороною зобов`язання та не має повноважень по забезпеченню виконання грошових зобов`язань засновника ОСОБА_1 .

Вказує, що законодавством встановлено окремий порядок звернення стягнення на частку у статутному капіталі Товариства при настанні відповідних правових підстав, з можливістю не перешкоджати господарській діяльності та не порушувати законні корпоративні права інших учасників Товариства. Оскаржуваною ухвалою порушені права інших учасників ТОВ «Ліга «Олімпійські резерви».

Звертає увагу, що суд не дослідив чи відсутнє у відповідача будь-яке нерухоме майно на яке може бути накладено арешт.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу

Сторони не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Дмитрійчук А. А. вимоги апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Дудчик О. В. в питанні задоволення апеляційної скарги покладається на думку суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь позивача, які мають бути співмірними з негативними наслідками, що можуть настати від вжиття цих заходів, а також конкретні обставини зазначеної справи, а тому що накладення арешту на кошти відповідачки, що знаходяться на рахунках у банківських установах, а також належне їй рухоме та нерухоме майно є достатнім та ефективним способом забезпечення позову.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2019 року у справі № 824/239/2018).

Зі змісту поданої позовної заяви слідує, що між сторонами справи виник спір щодо стягнення грошових коштів за договором позики від 12.10.2024 в сумі 1 256 700,00 грн.

12.10.2024 на підставі договору іпотеки ТОВ «Ліга «Олімпійські резерви» передано в іпотеку за грошовими зобов`язаннями відповідача ОСОБА_1 на суму 33 657 400,00 грн, що еквівалентно 812 000 доларів США, строком виконання грошових зобов`язань забезпечених іпотекою наступає 12 квітня 2025 року.

Тобто, в день укладення договору позики між сторонами, стягнення заборгованості за яким є предметом даної справи, відповідачем взяті на себе інші грошові зобов`язання у значно більшому розмірі.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22, Верховний Суд у постанові від 11.12.2023 року у справі № 904/1934/23.

Апеляційний суд вважає, що існує ризик відчуження майна відповідача, що в подальшому може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За таких обставин у разі звернення з позовом про стягнення коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 року у справі №905/446/22.

У постанові від 12 липня 2022 року у справі № 910/8482/18 (910/4866/21) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду виснував, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів; при цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного судувід08 жовтня 2024 року у справі № 5026/1357/2012(925/229/24), від 09 червня 2021 року у справі № 10/5026/290/2011(925/1502/20), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/16866/20, від 13 жовтня 2020 року у справі № 917/273/20, від 14 серпня 2018 року у справі №916/10/18.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Отже, наявність практичної можливості отримати відшкодування в рамках позову про стягнення коштів безумовно пов`язана з існуванням дієвих механізмів для забезпечення позову. І це повною мірою відповідає ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи те, що позивачем пред`явлені вимоги майнового характери - про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 1 256 700,00 грн., що є значним розміром, тобто між сторонами є майновий спір, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, взявши до уваги подані позивачем докази щодо наявності між сторонами спору пов`язаного із невиконанням договірних зобов`язань дійшов правильного висновку, про наявність підстав для застосування заходів забезпечення в межах суми позову.

При цьому колегія суддів враховує, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Накладення арешту на майно, що накладається судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, має на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно, щодо якого встановлюється заборона, фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним лише на певний час та лише щодо частини коштів, якої стосується спір.

З урахуванням обставин даної справи, апеляційний суд вважає, що вищезазначені заходи забезпечення позову є необхідними, достатніми та співмірними із заявленими позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги про те, що законодавством встановлений окремий порядок звернення стягнення на частку у статутному капіталі Товариства, зокрема, і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності, апеляційний суд відхиляє, оскільки в оскаржуваній ухвалі суду не йдеться про накладення арешту на частку у статутному капіталі зазначеного Товариства.

Також суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано відповідних доказів про вчинення дій ОСОБА_1 спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Як вказано вище, відповідачем взяті на себе інші грошові зобов`язання, а тому в разі їх невиконання майно відповідача може вибути з його власності, перейти на праві власності до інших осіб, що може призвести до того, що позивач не зможе реалізувати свої порушені права на відшкодування від відповідача на свою користь коштів. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні, в провадженні виконавчої служби перебуває виконавче провадження, за яким відповідач ОСОБА_1 є божником на суму 1 000 000,00 грн., що не заперечується представником відповідача.

З цих же підстав суд не приймає до уваги твердження апелянта про невмотивованість оскаржуваної ухвали суду.

Накладення арешту на майно жодним чином не перешкоджає відповідачу користуватись цим майном чи призвести до збитків, так як власник майна не позбавлений можливості володіти та користуватись нерухомим майном, а лише обмежений в праві його відчуження до вирішення справи по суті.

Такі заходи забезпечення позову є тимчасовими і в разі вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом.

Крім того, якщо апелянт вважає, що накладенням арешту йому можуть бути заподіяні фінансові збитки, то він не позбавлений можливості подати заяву про зустрічне забезпечення у відповідності до норм ЦПК України

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення заяви.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати в суді апеляційної інстанції слід залишити за заявником.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 08 травня 2025 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

І. М. Стадник