СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4761/24

пр. № 2/759/339/25

04 лютого 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Журибеда О.М.

за участю секретаря - Хвостенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання удаваним договору іпотеки, визнання недійсним договору про внесення змін до договору іпотеки, скасування запису про державну реєстрацію іпотеки та скасування запису про державну реєстрацію обтяження, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_4 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якому просить: - визнати, що договір іпотеки, посвідчений 22.01.2021 року приватним нотаріусом КМНО Гамаль І.М,, зареєстрований у реєстрі за №858, укладений між громадянином Уцкраїни ОСОБА_2 , з однієї сторони, та громадянкою України ОСОБА_1 удаваним правочином, а насправді сторони уклали договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 на забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань по поверненню позики в сумі 14000 доларів США та процентів за користування позикою у розмірі 19% річних; - визнати недійсним договір про внесення змін до договору іпотеки посвідченого приватним нотаріусом КМНО Гамаль І.М., 22.01.2021 року за реєстрововим №858, посвідченого 20.01.2022 року приватним нотаріусом КМНО Гамаль І.М., зареєстрованого у реєстрі за №361, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; - скасувати запис про державну реєстрацію іпотеки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 : номер запису про іпотеку 40230528, дата, час державної реєстрації 22є.01.2022 року, державни реєстратор приватний нотаріус Гамаль І.М. КМНО м. Києва; - скасувати запис про державну реєстрацію обтяження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 : номер запису про обтяження 40230247, дата, час державної реєстрації 22.01.2021 року, державний реєстратор приватний нотаріус Гамаль І.М. КМНО м. Київ; - судові итрати покласти на відповідача.

Позов мотивований тим, що у січні 2021 року позивачу у зв`язкуц з тимчасовими матеріальними складнощами вирішила запозичити кошти для власних побутових потребю За рекомендацією знайомих сотання звернулась до фінансового посередника. З відповідачем позивач узгодила суму позики і відсоткову ставку у розмірі 14000, 00 дол. США, відсоткова ставка 19% річних. Також сторони домовилися, що у якості забезпечення зобов`язань за договором позики буде укладено договір іпотеки належної позивачу квартири АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідач наполягав, щоб договір позики був укладений за нотаріальної згоди подружжя позивача - ОСОБА_6 . Однак останній, не мав можливості з`явитися до нотаріуса. Відпоідач повідомив, що надання позики все ж можливе, якщо позика буде видана на підставну особу. Не будучу обізнаною у юридичних наслідках, позивач погодилась на пропозицію. За таких обставин, 22.01.2021 року були укладені: договір позики між відповідачем та третьою особою ОСОБА_3 та договір іпотека. Протягом 2021 року позивач сплачувала відповідачупроценти в обумовленій раніше сумі 224 дол. США. Однак погисити основну суму позики 14 000 дол. США до 22.01.2022 року була неспроможна. У зв`язку з відтермінуванням сплати основоної суми боргу, сторони домовилася, що процента ставка зросте до 280 дол. США. 20.01.2022 року було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, відповідно до яких, іпотекодержатель надав боржнику грошові кошти у вигляді позики у розмірі 678661, 20 грн., що є еквівалентом суми 23688, 00 дол. США, строком до 22.02.2024 року. Протягом 2022-2023 року позивач сплачувала на користь відповідача відсотки в сумі 280 дол. США. Але знову, не була спроможна виплатити основну суму боргу, у зв`язк уз чим сторони домовились про відтермінування та зростання процентів до 380 дол. США. Також, позивач вказує, що відповідач запропунував розірвати попередні договори та укласти новий договір позики та іпотеки. Проте, позивач відмовилась та звернулась до адвоката. Позивач, вказує, що ним було укладено удаваний правочин - договір іпотеки від 22..01.2021 року, оскільки реальна домовленість позивача та відповідача полягала в тому, що позивач позичає кошти у відповідача в сумі 14000 дол. США під 19% річних, та в забезпечення виконання зобов`язання по поверненню цих коштів, укладає договір іпотеки влансної квартири. Окрім того, вказує, що що договір про внесення змін до договору іпотеки, був вчинений під впливом обману, оскільки звернувшись до відповідача з відстрочкою у погашення позики, сторони домовилися про збільшення ставки до 280 дол. США, а не про зростання суми основоного зобов`язання до розмірі 23688, 00 доларв США.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.03.2024 року у справі відкрито провадження за загаьними правилами позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.03.2024 року заяву про забезпечення позову у справі задоволено.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.05.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі та просила задовольнити посилаючись на обставни зазначені у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 , заперечував проти задволення позову посилаючись на обсатвини зазначені у відзиві.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідмолявся належним чином.

З`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом встановлено, 22.01.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. та зареєстрованого в реєстрі за №857, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 прийняв у власність грошові кошти в сумі 473104, 80 грн., що є еквівалентом суми 16688, 00 доларів США, строком до 22.01.2022 року (а.с. 22-25).

Пункотм 10 вказаного договору, сторони домовилися, що виконання позичальником зобов`язання за цим договором буде забезпечуватися іпотекою квартири АДРЕСА_1 , власником якої є громадянка України ОСОБА_1 .

22.01.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського ноатріального округу Гамаль І.М. та зареєстрованого в реєсрі за №858, відповідно до якого, зобов`язання боржника за договором позикм, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Гамаль І.М. 22.01.2021 року за реєстровим №857, згідно якого Іпотекодержатель надав боржнику грошов ікошти у вигляді позики у розмірі 473104, 80 грн., що є еквівалентом суми 16688, 00 доларів США строком до 22.01.2022 року (а.с. 26-31).

Згідно п. 1.1. вказаного договору іпотеки, іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , предмет іпотеки скаладається з 2 житлових кімнат, загальна площа - 46,5 кв.м., житлова площа 28,4 кв.м.

12.01.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, посвдічений приватним нотаріусом КМНО Гамаль І.М. та зареєстрований в реєстрі за №361, відповідно до якого, п. 1 викладено в новій редакції: зобов`язання боржника за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Гамаль І.М, 22.01.2021 року за реєстровим №857, згідн якого Іпотекодержатель надав боржнику грошові кошти у вигляді позики у розмірі 678661, 20 грн., що є еквівалентом суми 23688 доларвс США строком до 22.02.2024 року (а.с. 32-33).

Також, позивачем до матеріалв справи надано проект договору іпотеки від 09.02.2024 року (а.с. 34-37).

Відповідно до інформації з Державого реєстру речоих прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.02.2024 року №365173097, зареєстровано іпотеку, номер запису про іпотеку: 40230528, дата та час державної реєстрації 22.01.2021 року, державний реєстратор : приватний нотаірус Гамаль І.М. КМНО м. Київ, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрації прав та обтяжень, індекчниц номер 56272818 відд 22.01.2021 року, а також зареєстровано обтяження №40230247 (а.с. 10-12).

На підтвердження того, що позивач сплачувала кошти за договором позики, укладеного між відповідачем та третьою особою, остання надала копії плітіжних інструкції, відповідно до яких, ОСОБА_1 перераховувала власні кошти отримувачу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , про перерахування яких також не заперечує відповідач (а.с. 39-80).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин (висновок Верховного Суду України у постанові від 07 вересня 2016 року в справі № 6-1026 цс 16).

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Такі висновки застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України: від 14 листоапада 2012 року у справі № 6-133 цс 12, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026 цс 16, які у подальшому підтримані у постановах Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року у справі № 742/1913/15-ц (провадження № 61-13992 св 18), від 21 серпня 2019 року у справі № 303/292/17 (провадження № 61-12404св18), від 30 березня 2020 року у справі № 524/3188/17 (провадження № 61-822 св 20).

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Тобто воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, а оскільки відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та з`ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме.

За таких обставин, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду - встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року справа № 520/9632/16-ц).

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодавець - особа яка передає в іпотеку майно для забезпечення виконання свого зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержатилем. Іподекодавець може бути боржник або майновий поручитель.

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Як на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 також посилалась на копії переписки у месенджері з відповідачем.

Однак, наявність такої переписки, не свідчить про те, що між позивачем та ОСОБА_2 виникли правовідносини, що випливають із договору позики. Крім того, з наданої переписки загалом не можна встановити суб`єктивний склад її учасників, зокрема, також наявність певних відносин між сторонами.

Аналізуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що при укладенні спірного договору іпоетки воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені оспорюваним правочином.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено: факт укладення правочину, який на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином, у зв`язку з чим вимоги позивача про визнання договору іпотеки, посвдіченого 22.01.2021 року приватним нотаріусом КМНО Гамаль І.М, зареєстрованого у реєстрі за №858 удаваним не є законними та обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору про внесення змін до договору іпоетки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. 22.01.2021 року за реєстровим №585, посвідченого 20.01.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., зареєстрованого в реєстрі за №361 суд зазначає наступне.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для забезпечення чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

У частині першій статті 230 ЦК України зазначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

У цій справі позивач вказує, що договір від 12.01.2022 року про внесення зімін до договру іпотеки, посвідченого приватним нотарусом КМНО Гамаль І.М. 22.01.2021 року за реєстрвоим №858 укладений внаслідок обману зі сторони відповідача, оскільки між сторонами була домовленість лише про збільшення проуентної ставки до 280 доларів США на місяць, а не збільшення суми зобов`язання до 23688, 00 доларів США.

Водночас судом встановлено, що вкзааний договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Камаль І.М. та зареєстровано в реєстрі за №361, а також з вкзаними в договорі умовами сторони ознаймовлені та погодилися з ними, про що свдічить їх підписи.

Окрім того, згідно п. 1.2. вищевкзааного договору встановлено, що за домовленістю сторін, заставна вартість предмету іпотеки становить 678661, 20 грн.

Таким чином, умови договору були доведені сторонам у письмовому вигляді, оскільки містяться у тексті самого іпотечного договору, сторони з такими умовами ознайомлені та погодилися з ними, про що свідчить їх підписи. Крім того, позивачем не доведено, що відповідач під час укладання договору приховав від неї повну та об`єктивну інформацію щодо умов внесення змін до договору іпотеки, чим ввів її в оману. Підписання договору підтверджує досягнення згоди з усіх істотних умов договору. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обман відповідачем під час укладення договору від 12.01.2022 року про внесення зімін до договру іпотеки, посвідченого приватним нотарусом КМНО Гамаль І.М. 22.01.2021 року за реєстрвоим №858

З огляду на зазначене, позовні вимоги в цій частині також є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При відмові у визнанні недійсним договору та визнання удаваним не можуть бути застосовані правові наслідки недійсності правочину. Оскільки вимога про застосування наслідків недійсності договору у вигляді скасування записів про державну реєстрацію іпотеки та обтяжень є похідною від вимог про визнання договорів недійсними та удаваними, то суд відмовляє в задоволенні вказаних вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання удаваним договору іпотеки, визнання недійсним договору про внесення змін до договору іпотеки, скасування запису про державну реєстрацію іпотеки та скасування запису про державну реєстрацію обтяження.- відмовити.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення буде виготовлено 13.02.2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Журибеда