Справа № 951/240/24
Провадження №2/951/11/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року

Козівський районний суд Тернопільської області

у складі головуючої судді Гриновець О. Б.

з участю секретаря судового засідання Барилко А. А.

позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2

представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - Сапіги М. М.

представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» - Ткачук А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду й в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про визнання припиненими зобов`язання за договором кредиту, визнання іпотеки такою, що припинена, зняття заборони відчуження нерухомого майна, виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно й зобов`язати вчинити дії

установив:

короткий зміст позовних вимог.

03.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до АТ «Райффайзен Банк», АТ «Оксі Банк», ТОВ «Цикл Фінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 в якій просить суд визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором № 014/0015/82/31753 від 17.05.2007 у зв`язку з його виконанням, визнати такою, що припинена іпотеку за іпотечним договором № 014/0015/82/31753 від 18.05.2007, посвідченим приватним нотаріусом Козівського районного нотаріального округу Боднарук Н. М. за № 699/50, зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження нерухомого майна № 4983339 від 18.05.2017, запис про іпотеку № 4983497 від 18.05.2017 за іпотечним договором № 014/0015/82/31753 від 18.05.2007, зобов`язати АТ «Райффайзен Банк» передати позивачу правовстановлюючі документи на житловий будинок.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.05.2007 між ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк» було укладено кредитний договір № 014/0015/82/31753. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту 18.05.2007 ОСОБА_3 (майновий поручитель ОСОБА_1 ) й АТ «Райффайзен Банк» укладено іпотечний договір № 014/0015/82/31753, предметом якого є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

За умовами іпотечного договору боржник зобов`язується перед іпотекодержателем повернути кредит в розмірі 10 000 доларів США, що на день посвідчення договору становить 50 500 грн, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в розміри, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови такого та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання його умов.

На житловий будинок (предмет іпотеки) було накладено обтяження заборону відчуження.

04.02.2015 Козівським районним судом Тернопільської області видано виконавчий лист № 2/600/8/2015 згідно з яким із ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» стягнуто заборгованість в розмірі 40 653, 85 грн за кредитним договором № 014/0015/82/31753 від 17.05.2007.

Позивачем заборгованість за виконавчим листом погашена в повному обсязі, що підтверджується довідкою державної виконавчої служби. Однак обтяження у вигляді заборони відчуження житлового будинку не знято.

12.03.2021 ОСОБА_1 звертався до Козівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із проханням надати дозвіл на зняття обтяження у виді заборони відчуження житлового будинку, проте така останнім залишена без відповіді.

Відповідно до повідомлення АТ «Райффайзен Банк» від 10.05.2023 видно, що усі права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором були відступлені спершу АТ «Оксі Банк», а згодом - ТОВ «Цикл Фінанс».

Заміна кредитора була здійснена після погашення позивачем заборгованості за кредитним договором № 014/0015/82/31753.

В силу вимог статей 16, 526, 531, 598, 1054 ЦК України й Закону України "Про захист прав споживачів" позивач вважає, що відповідачі порушують його законні права й інтереси шляхом пред`явлення додаткових і необгрунтованих вимог. Також будь-які претензії банку чи інших фінансових установ після погашення кредиту згідно з умов укладеного між сторонами договору й умов законодавства є безпідставними.

Щодо іпотечного договору, то виходячи із системного аналізу ст. ст. 526, 599, 610, 1050, 1054 ЦК України, Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється, зокрема, в разі припинення основного зобов`язання у зв`язку з його повним виконанням. Заразом, законодавець не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обгрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання. Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договором іпотеки.

Законодавством, а саме Законами України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", "Про нотаріат", Порядком вчинення нотаріальних дій України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Так особи, які є ініціаторами зняття заборони, мають на це необхідні права й повноваження подають нотаріусу заяву з проханням про зняття заборони відчуження нерухомого майна до якої додаються необхідні підтверджуючі документи. При одержанні таких, на виконання пункту 6.1. глави 15 розділу І Порядку нотаріус реєструє заяву в журналі реєстрації вхідних документів та робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон й арештів, в алфавітній книзі обліку заборон відчуження й арештів нерухомого майна.

Після зняття заборони відчуження нерухомого майна нотаріус, який зняв заборону, може провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинення іншого речового права (іпотеки) - у разі, коли знімається заборона з предмета іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отож у процедурі зняття заборони первинними є дії з накладення заборони (з проставленням відміток у відповідному реєстрі, алфавітній книзі, на правочині) та лише після цього можливе внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо припинення заборони та іпотеки.

З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою,

адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні.

Позивач у позовній заяві покликається на правові позиції, викладені Великою Палатою Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 711/4556/16-ц та Верховним Судом в постановах від 14.11.2018 у справі№ 500/4127/16-ц, від 14.02.2018 у справі № 910/16461/16.

Так як з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в повному обсязі, кредитне зобов`язання припинилося, що зумовлює припинення іпотеки з огляду на її похідний характер. Тому вимоги позову про визнання іпотеки припиненою, зняття заборони відчуження майна, вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та зобов`язання відповідача повернути оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки є обґрунтованими, так як взаємопов`язані з вимогою про визнання іпотеки припиненою та випливають одна з одної.

Процесуальні дії, рішення у справі.

Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 24.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у справі.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 05.11.2024 закрито підготовче провадження й справу призначено до судового розгляду по суті. Витребувано у Бережанського відділу ДВС Тернопільського району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, АТ «Райффайзен Банк», АТ «Оксі Банк» й ТОВ «Цикл Фінанс» ряд документів, необхідних для всебічного, повного й об`єктивного з`ясування всіх обставин у даній справі.

Згідно з ухвалою суду від 12.03.2025 ОСОБА_3 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Короткий зміст інших заяв по суті справи.

03.07.2024 представник АТ «Райффайзен Банк» - Сапіга М. М. подав до суду пояснення в порядку ст. 43 ЦПК Українизгідно з яких просить відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Пояснення мотивує тим, що відповідно до умов кредитного договору № 014/0015/82/31753 від 17.05.2007 позивачу наданий кредит в іноземній валюті. В строки, передбачені договором останній зобов`язувався здійснити повернення суми кредиту та сплатити проценти у відповідній іноземній валюті. Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 04.02.2015 у справі № 2/600/8/2015 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованість за кредитним договором, яка станом на 10.07.2014 становила 3 477, 66 доларів США. Однак як видно з первинних бухгалтерських документів з 10.07.2014 (дата, на яку розрахована заборгованість за рішенням суду) по 02.05.2023 (дата відступлення права вимоги) на погашення заборгованості від позивача органу примусового виконання надійшло 2 241, 12 доларів США, що спростовує доводи позивача про повне виконання рішення суду. Представник відповідача вказує на ту обставину, що ОСОБА_1 не виконав свого зобов`язання в розмірі 1 236, 54 доларів СШАстаном на 02.05.2023, а доказами виконання рішення суду можуть бути виключно первинні платіжні/розрахункові документи про сплату боргу але не довідка органу примусового виконання.

Також не зрозумілою на думку представника відповідача є вимога зобов`язати АТ «Райффайзен Банк» передати ОСОБА_1 правовстановлюючі документи на житловий будинок. Згідно з вимог Закону України «Про іпотеку» правовстановлюючі документи не вилучаються іпотекодержателем у іпотекодавця, а залишаються в останнього. У позовній заяві відсутнє обґрунтування та докази того, що правовстановлюючі документи на житловий будинок передавалися чи знаходяться у банку. З огляду на що у зв`язку така вимога є безпідставною.

Крім того, відповідно до частин 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею передбачено такий спосіб захисту як припинення правовідношення, визнання правочину недійним, разом з цим способу захисту як визнання правочину (договору) припиненим закон не містить. Отож представник відповідача вважає, що позовна вимога про визнання припиненими кредитного договору й договору іпотеки не може бути задоволена, в тому числі, через обрання позивачем неналежного способу захисту, який не передбачений законом. Тож просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

01.04.2025 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 подала до суду заяву в якій зазначає про те, що 18.05.2007 між нею та АТ «Райффайзен Банк» було укладено іпотечний договір № 014/0015/82/31753, яким забезпечено вимоги відповідача 1 за кредитним договором від 17.05.2007. Договір іпотеки було укладено за згодою позивача; предметом такого є нерухоме майно - житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з накладеними обтяженнями на майно порушується право власності позивача, яким в повному обсязі погашено заборгованість за виконавчим листом № 2/600/8/2015 шляхом повного виконання договору. Однак обтяження у виді заборони відчуження житлового будинку не знято. Тож просить позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, а розгляд справи здійснювати у її відсутності.

17.04.2025 ОСОБА_1 подав до суду пояснення, відповідно до якої усі правовстановлюючі документи на предмет іпотеки знаходяться у АТ «Райффайзен Банк». 25.03.2024 позивач звертався до відповідачів із заявою-проханням передати правовстановлюючі документи, однак дані звернення залишені без розгляду. Тому позивач вважає, що документи знаходяться в одного з відповідачів.

Позиції сторін та їх представників в судовому засіданні.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги й просили задовольнити такі в повному обсязі.

Представник Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - Сапіга М. М. просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» - Ткачук А. О. заперечила щодо задоволення позовних вимог.

Представник Акціонерного товариства «Оксі Банк» в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги й заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

17 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/0015/82/31753 згідно з яким позичальник отримав кредит в розмірі 10 000 доларів США зі сплатою 13,75 % річних строком до 16.05.2017 /т. 1 а. с. 10-15/.

18 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 (майновий поручитель ОСОБА_1 ) укладено іпотечний договір № 014/0015/82/31753.

Предметом іпотеки є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно з свідоцтва про право власності, виданого 30.04.2003 на підставі рішення виконавчого комітету Кальненської сільської ради № 11 від 25.03.2003.

Відповідно до п. 1.1 договір іпотеки забезпечує виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 014/0015/82/31753 від 17.05.2007, а також додаткових угод до нього, за умовами якого боржник зобов`язується перед іпотекодержателем повернути кредит в розмірі 10 000 доларів США, що на день посвідчення договору за офіційним курсом Національного банку України становить 50 500 грн, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в розміри, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов такого договору.

Іпотекодержатель має право у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок заставленого майна.

У пункті 7.2 іпотечного договору зазначено, що право іпотеки і цей договір припиняє чинність у разі припинення боргового зобов`язання, забезпеченого іпотекою.

У зв`язку із посвідченням вказаного договору іпотеки, приватним нотаріусом Козівського районного нотаріального округу Боднарук Н. М. 18.05.2007 було накладено заборону відчуження зазначеного в договорі житлового будинку до припинення договору іпотеки /т. 1 а. с. 16-19/.

На підставі вказаного договору до єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про обтяження № 4983339 від 18.05.2007, а до державного реєстру іпотек запис про іпотеку № 4983497 від 18.05.2007, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна за № 370734144 від 20.03.2024 /т. 1 а. с. 20, 21, 23, 42/.

Відповідно до рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 28.09.2011 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано /т. 1 а. с. 26, 27/.

04.02.2015 рішенням Козівського районного суду Тернопільської області у справі № 600/1122/14-ц частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0015/82/31753 від 17.05.2007 в сумі 3 477, 66 доларів США, що в еквіваленті становить 40 653, 85 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 16.02.2015.

Як видно з тексту рішення суду в судовому засідання представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Міщишин А. В. позовні вимоги змінив та просив стягнути з ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 3 477, 66 доларів США.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тож суд вважає, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі № 600/1122/14-ц, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді цієї справи в якій беруть участь ті ж самі особи щодо якої встановлені ці обставини.

Козівським районним судом Тернопільської області 04.02.2015 видано виконавчий лист № 2/600/8/2015 про стягнення з ОСОБА_1 та користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/0015/82/31753 від 17.05.2007 в сумі 3 477, 66 доларів США, що в еквіваленті становить 40 653, 85 грн /т. 1 а. с. 25/.

Як видно з довідки Козівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) № 2837 від 26.02.2021 заборгованість згідно з рішення суду № 2/600/8/2015 від 23.02.2015 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» погашена в повному обсязі; у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження щодо стягнення заборгованості на користь держави та інших органів /т. 2 а. с. 65/.

28.01.2019 заступником начальника Козівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Палюн О. М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 46984728 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за виконавчим листом № 2/600/8/2015 від 23.02.2015 в розмірі 40 653, 85 грн у зв`язку з його повним погашенням /т. 2 а. с. 66/.

Бережанський відділ державної виконавчої службиТернопільського району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у листі № 19360 від 28.03.2024 повідомляє, що згідно з пошуку архівних даних АСВП на виконанні в Козівському районному відділі ДВС головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебувало виконавче провадження № 46984728 від 24.03.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 40 653, 85 грн. 28.01.2019 державним виконавцем відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, станом на 28.03.2024 - виконавчі провадження стосовно ОСОБА_1 відсутні /т. 2 а. с. 64/.

12.03.2021 ОСОБА_1 звертався до Козівського відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль» з заявою про надання дозволу на зняття обтяження щодо нерухомого майна за іпотечним договором № 014/0015/82/31753 від 17.05.2007 та як заборгованість погашена в повному обсязі /т. 1 а. с. 29/.

Відповідно до повідомлення АТ «Райффайзен Банк» від 10.05.2023 всі права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0015/82/31753 від 17.05.2007, договором іпотеки № 014/0015/82/31753 від 18.05.2007 були відступлені АТ «Оксі Банк». 10.05.2023 АТ «Оксі Банк» відступив згадані права вимоги на користь ТОВ «Цикл Фінанс» згідно з договору відступлення права вимоги № 114/2-60-1 від 28.04.2023 /т. 2 а. с. 67/.

25.03.2024 ОСОБА_1 звертався до відповідачів й нотаріуса із відповідними заявами: про визнання припиненими зобов`язання за кредитним договором № 014/0015/82/31753 від 17.05.2007 у зв`язку з його виконанням; про визнання такою, що припинена іпотека за іпотечним договором № 014/0015/82/31753 від 18.05.2007, зняття заборони відчуження нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження нерухомого майна № 4983339 від 18.05.2017, запис про іпотеку № 4983497 від 18.05.2017 за іпотечним договором № 014/0015/82/31753 від 18.05.2007, передати ОСОБА_1 правовстановлюючі документи на житловий будинок /т. 1 а. с. 31, 33, 34, 36, 37, 39/.

Так голова правління АТ «Оксі Банк» - В. Парасіч відмовив ОСОБА_1 в наданні запитуваної інформації, оскільки підпис на заяві позивача не засвідчений підписом керівника банку або нотаріально /т. 2 а. с. 68/.

Згідно з довідки АТ «Райффайзен Банк» № 114/5-523778 від 20.06.2024 видно, що з 10.07.2014 до дати відступлення заборгованості за кредитним договором № 014/0015/82/31753 від 17.05.2007 на погашення заборгованості від позичальника або органу примусового виконання надійшло - 2 241, 12 доларів США. Отож рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 04.02.2015 у справі № 2/600/8/2015 не виконане в розмірі 1 236, 54 доларів США /т. 1 а. с. 98/.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/0015/82/31753 АТ «Райффайзен Банк» загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 02.05.2023 - 5 335, 50 доларів США /т. 1 а. с. 99-102/.

Представник АТ «Райффайзен Банк» до письмових пояснень надав виписки по рахунку позивача /т. 1 а. с. 103-257/.

На виконання ухвали Козівського районного суду Тернопільської області від 05.11.2024 ТОВ «Цикл Фінанс» подало детальний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0015/82/31753 від 17.05.2007; банківські виписки по рахунку обліку заборгованості ОСОБА_1 ; заяву на видачу споживчого кредиту /т. 2 а. с. 94-110/.

Також АТ «Райффайзен Банк» надало суду детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 014/0015/82/31753 від 17.05.2007 станом на 02.05.2023; виписки по рахунку обліку заборгованості за згаданим кредитним договором за період з 10.07.2014 до 02.05.2023; копію кредитного договору із графіком надання й погашення кредиту /т. 2 а. с. 111-204/.

Позивачем до матеріалів справи долучений консультативний висновок науково-дослідного інститут держави і права ім. С. С. Дністрянського № 1882 від 14.11.2024 відповідно до якого зобов`язання за кредитним договором № 014/0015/82/31753 від 17.05.2007 є таким, що припинене у зв`язку з його виконанням; іпотека за іпотечним договором № 014/0015/82/31753 від 18.05.2007 є такою, що припинена у зв`язку із виконанням згаданого кредитного договору /т. 2 а. с. 207, 208/.

Застосоване судом законодавство та висновки суду.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`заний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Отож у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) відступлено від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16, і зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другоїстатті 625 ЦК України».

Так судом встановлено, що ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (первісний кредитор) скористався своїм правом дострокової вимоги, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав й було стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 014/0015/82/31753 від 17.05.2007 в сумі 3 477, 66 доларів США, що в еквіваленті становить 40 653, 85 грн. Таке рішення суду набрало законної сили.

Факт погашення ОСОБА_1 боргу за кредитним договором підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження № 46984728 від 28.01.2019, в якій підставою закриття зазначено, що сума боргу за виконавчим документом сплачена боржником у повному обсязі.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/2145/16 від 29.05.2018 висловив наступну правову позицію: «одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової визначенності, який, крім іншого, вимагає, щоб остаточне рішення суду не піддавалися сумнівам. Рішення суду, яке набрало законної сили та виконане боржником, та яким з боржника стягнуто остаточну заборгованість, не може бути поставлене під сумнів та не підлягає тлумаченню, в розумінні повноти розміру заборгованості».

Тож беручи до уваги рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку, що у зв`язку з пред`явленням вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Водночас кредитор втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку.

Так як банк використав своє право надане йому ч. 2 ст. 1050 ЦК України й змінив строк виконання основного зобов`язання, звернувшись до Козівського районного суду Тернопільської області, внаслідок чого було ухвалено рішення про стягнення заборгованості, яке ОСОБА_1 виконав у повному обсязі, суд вважає, що є усі підстави для визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором № 014/0015/82/31753 від 17.05.2007 у зв`язку з виконанням такого. Тож позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Згідно з ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Як встановлено судом 18.05.2007 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 (майновим поручителем ОСОБА_1 ) укладено іпотечний договір № 014/0015/82/31753. Предметом іпотеки є спірний житловий будинок, який належить іпотекодавцеві на праві власності.

Звертаючись до суду з позовом про визнання іпотеки припиненею та зняття заборони відчуження нерухомого майна позивач посилався на повне виконання кредитного зобов`язання, а тому іпотека за договором, якою забезпечувалось виконання кредитного договору, є припиненою як похідне зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України).

Оскільки статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.

Згідно з статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання.

Водночас законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом виконанням основного зобов`язання.

Отже за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється.

У пункті 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц)».

Так як зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0015/82/31753 від 17.05.2007 виконане в повному обсязі й на підставі ст. 599 ЦК України припинене, суд вважає, що наявні підстави для визнання припиненою іпотеки за договором № 014/0015/82/31753 від 18.05.2007, оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є його предметом.

З погляду на те, що іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання, суд дійшов висновку щодо припинення забезпечувального зобов`язання також.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Відповідно до п. 7 цієї статті окремим способом захисту є припинення правовідношення.

За змістом правила, викладеного в ч. 1 ст. 593 ЦК України відбувається припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання, що забезпечено у такий спосіб.

Встановлення факту припинення основного зобов`язання в результаті його належного виконання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства й судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), Верховний Суд зробив висновок, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого ч. 1 ст. 593 ЦК України на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Тож право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена.

Наведений правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постановах від 04 лютого 2015 року в справі № 6-243цс14, від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц, від 02 жовтня 2019 року в справі № 126/1056/15-ц.

Щодо вимог в частині зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про обтяження цього майна, суд дійшовтаких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (у редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору) обтяження нерухомого майна підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абз. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору).

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Суд виходить з того, що записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою.

12.03.2021 позивач звертався із заявою до АТ «Райффайзен Банк Аваль» в якій просив надати дозвіл на зняття обтяження з нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки заборгованість за кредитним договором погашена в повному обсязі.

Відповідно до повідомлення АТ «Райффайзен Банк» від 10.05.2023 всі права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0015/82/31753 від 17.05.2007 й договором іпотеки № 014/0015/82/31753 від 18.05.2007 були відступлені АТ «Оксі Банк». 10.05.2023 АТ «Оксі Банк» відступив згадані права вимоги на користь ТОВ «Цикл Фінанс» на підставі договору відступлення права вимоги № 114/2-60-1 від 28.04.2023.

25.03.2024 позивач звертався із відповідними заявами до відповідачів в яких просив визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором № 014/0015/82/31753 від 17.05.2007 у зв`язку з його виконанням; до нотаріуса із заявою про визнання такою, що припинена іпотека за іпотечним договором № 014/0015/82/31753 від 18.05.2007, зняття заборони відчуження спірного нерухомого майна, виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження нерухомого майна № 4983339 від 18.05.2017, запис про іпотеку № 4983497 від 18.05.2017 за іпотечним договором № 014/0015/82/31753 від 18.05.2007, передати ОСОБА_1 правовстановлюючі документи на житловий будинок. Однак відповіді на дані заяви позивачем отримано не було.

З огляду на те, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині зняття заборони відчуження нерухомого майна, а саме: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання АТ «Райффайзен Банк» передати йому правовстановлюючі документи на житловий будинок задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено передачу їх АТ «Райффайзен Банк».

Отож з погляду на фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин й досліджені докази суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позов задоволено частково, з відповідачів в користь позивача солідарно необхідно стягнути судові витрати в розмірі 4 844, 80 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 12-13, 76-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України

ухвалив:

задовольнити частково позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про визнання припиненими зобов`язання за договором кредиту, визнання іпотеки такою, що припинена, зняття заборони відчуження нерухомого майна, виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно й зобов`язати вчинити дії.

Визнати припиненим кредитне зобов`язання, що виникло між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» (Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль») на підставі кредитного договору № 014/0015/82/31753 від 17.05.2007 у зв`язку з його виконанням.

Визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором № 014/0015/82/31753 від 18.05.2007, укладеним між ОСОБА_3 (майновим поручителем ОСОБА_1 ) та Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» (Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль»), посвідченим приватним нотаріусом Козівського районного нотаріального округу Боднарук Н. М. та зареєстрованим в реєстрі за № 699/50.

Зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження нерухомого майна № 4983339 від 18.05.2007, запис про іпотеку № 4983497 від 18.05.2007 за іпотечним договором № 014/0015/82/31753 від 18.05.2007.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути солідарно із Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» на користь ОСОБА_1 4 844 /чотири тисячі вісімсот сорок чотири/ гривень 80 /вісімдесят/ копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного рішення суду 07.05.2025.

Відомості щодо учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; дані паспорта: серія НОМЕР_2 , виданий Козівським РВ УМВС України в Тернопільській області 11.06.2009;

відповідач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк»; місцезнаходження: вул. Генерала Алмазова, 4-А, м. Київ, ;

відповідач Акціонерне товариство «Оксі Банк»; місцезнаходження: вул. Газова, 17, м. Львів, Львівська область, ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс»; місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, ;

третя особа - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ; дані паспорта: серія НОМЕР_4 .

Суддя О. Б. Гриновець