ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2759/25 Справа № 214/9448/24 Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №214/9448/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Страх Вадим Олегович, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Страх Вадим Олегович,

на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 року,

встановив:

У листопаді 2024 року адвокат Страх В.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що сторони з 06 жовтня 2006 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований у Тернівському відділі РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №536. За час шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з позивачем. 31 жовтня 2024 дитина сторін досягла повноліття та зараз навчається у Криворізькому державному педагогічному університеті, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, оскільки, джерела доходів відсутні. Дитині необхідно забезпечувати власні особисті потреби, власний прожитковий мінімум для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, для харчування та забезпечення непродовольчих товарів і мінімального набору послуг, необхідних для задоволення соціальних та культурних потреб. Відповідач працює, має регулярний і стабільний дохід, тобто має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Позивач на сьогоднішній день отримує заробіток у недостатньому розмірі, який в повному обсязі не забезпечує всі наявні потреби дитини, у зв`язку з чим вона вимушена до суду з заявою про стягнення аліментів.

У зв`язку з викладеним, просила стягнути з відповідача на користь позивача щомісячно, починаючи з моменту подачі позову та до закінчення навчання - до 30 червня 2028 року, але не більше як до досягнення 23 років, в розмірі частини від заробітку (доходу) відповідача.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання, як повнолітньої дитини, що продовжує навчання ОСОБА_3 , у зв`язку з продовженням навчання, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову з 01.11.2024 року та до закінчення навчання, тобто, до 30 червня 2028 року, але не більше як до досягнення двадцяти трьох років у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дитині, зокрема, і на харчування, одяг та взуття, проїзд до навчального закладу, методичну літературу, канцелярські приладдя, інструменти тощо. З відповідача стягувався розмір аліментів до 18 років саме виходячи з 1/4 частини, що було помірним для відповідача.

Зазначає, що відповідачем не надано доказів погіршення стану здоров`я та матеріального становища, що є фінансово неможливим сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку) відповідача.

Відповідач посилається на наявність дитини від іншого шлюбу, яка має синдром Дауна . Проте, відповідач добровільно не виконував свої обов`язки перед цією дитиною, через що було подано заяву про стягнення аліментів на її утримання. Це свідчить про відсутність реальної матеріальної підтримки з боку відповідача, а тому, його посилання на наявність іншої дитини є необґрунтованими. Він не проживає з зазначеною дитиною ще з 2023 р., а дитина 2018 року народження, що не заважало відповідачу раніше сплачувати розмір аліментів у 1/4 частині доходу.

Крім того, відповідачем не було надано доказів про здійснення ним додаткових витрат на дитину з особливими потребами. Законодавство України зобов`язує батьків не лише утримувати своїх дітей, але й пропорційно розподіляти свої зобов`язання між усіма дітьми, незалежно від їхнього стану здоров`я чи віку.

Повнолітня дитина, на утримання якої стягуються аліменти, продовжує навчання, що є підставою для забезпечення її належного утримання відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України. Витрати на навчання та повсякденне забезпечення є необхідними, і відповідач зобов`язаний брати участь у їх покритті.

У заявлених доводах відповідач не обґрунтував, чому розмір аліментів у 1/4 частині доходу є для нього надмірним, не надав документальних підтверджень свого скрутного матеріального становища або додаткових витрат на іншу дитину.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 , вважає рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 року законним і обґрунтованим, ухваленим на підставі повного і всебічного з`ясування обставин по справі, а тому таким, що не підлягає скасуванню.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно ч.1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі про стягнення аліментів з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і яка не входить до переліку справ зазначених у ч. 4 ст. 274 ЦПК України, які не можуть бути розглянуті в прядку спрощеного позовного провадження, враховуючи характер спірних правовідносин, справа розглядається без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що 06 жовтня 2006 року сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 02 вересня 2009 року відповідно до рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.6-7).

Від шлюбу мають дитину - доньку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 що підтверджується свідоцтвом про народження від 07 листопада 2006 року виданого Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, НОМЕР_1 , актовий запис №766 (а.с.9).

Після припинення шлюбно-сімейних стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , їх дочка залишилась проживати з матір`ю за адресою : АДРЕСА_1 , згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян від 29.07.2021 року з 31.10.2006 по теперішній час (а.с.13). Вказані обставини також визнані учасниками справи, а тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають окремому доказуванню з огляду на те, що суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно довідки від 18 вересня 2024 року №20/325, ОСОБА_3 є здобувачем вищої освіти денної форми навчання І курсу, групи ПНП- 24 спеціальності 013 Початкова освіту факультету психолого-педагогічного, навчання за держзамовленням, стипендію не отримує. Строк навчання на першому курсі з 01.09.2024 року по 09.02.2025 рік. Весь термін навчання для здобуття вищої освіти бакалавр по 30.06.2028 р. (а.с. 8).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У відповідності ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснено у п. 17, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Таким чином, батьки мають обов`язок утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами і відповідно до норм ст. 199 СК України, дійшов вірного висновку про зобов`язання відповідача утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги та вірно визначив розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку.

Вказаний висновок суду узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої дочки та кінцевий термін стягнення аліментів, суд першої інстанції врахував, що згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У відповідності ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалюючи рішення по справі, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами і, відповідно до норм ст. 199 СК України, дійшов вірного висновку про зобов`язання батька утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги та вірно визначив розмір аліментів.

Висновок суду також узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст. 200 СК України, взяв до уваги матеріальне становище повнолітньої дочки та матеріальне становище відповідача.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В апеляційній скарзі, представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 зазначає, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що він не може сплачувати аліменти в розмірі частини від заробітку (доходу) відповідача, а наявність іншої дитини не є підтвердженням цьому, оскільки він з дитиною не спілкується та не допомагає додатково. Окрім того, відповідач сплачував аліменти в зазначеному розмірі уже за наявності другої дитини.

Але, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з даними доводами апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу по справі №2-1136 від 11 червня 2007 року із ОСОБА_2 стягувались аліменти на користь ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) на утримання їх доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його доходів до її повноліття.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу по справі №2-511/11 від 16 червня 2011 року зменшено розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини до 1/6 частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до її повноліття.

Крім того, судовим наказом Саксаганскього районного суду м. Кривого Рогу від 29 травня 2023 року з відповідача на користь ОСОБА_11 стягнуто аліменти на утримання їх сина - ОСОБА_12 , а саме 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не меньше 50% та не більше 10 прожиткового мінімуму для дитини щомісячно, починаючи з 01 травня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Отже, при стягненні аліментів на користь ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на користь ОСОБА_11 на утримання сина ОСОБА_12 ще стягнуті не були. Тим паче, що в подальшому їх розмір був зменшений.

Крім того, колегія суддів зазначає, що взаємовідносини відповідача з його сином ОСОБА_12 не є предметом розгляду даної справи та не беруться до уваги колегією суддів.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що, відповідно норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення суду без змін, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Страх Вадим Олегович, залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 12 травня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста