У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2025 Справа №607/2885/25 Провадження №4-с/607/16/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Якімця Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трембач С.О.,

за участі:

представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Гордєєва Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Циклиняк О.П. та

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

1. Стислий зміст скарги

11 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду, заінтересована особа: ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ, із скаргою про: 1) визнання протиправними дій головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Циклиняк О.П. щодо накладення арешту на земельну ділянку, площею 2,3181 га., з кадастровим номером: :01:001:1102, яка знаходиться на території Скориківської сільської ради Тернопільської області та належить ОСОБА_1 ; 2) визнання протиправною та скасування постанови б/н від 10 червня 2010 року, якою накладено обтяження № 9989380 у виконавчому провадженні про арешт земельної ділянки, площею 2,3181 га., з кадастровим номером: :01:001:1102, яка знаходиться на території Скориківської сільської ради Тернопільської області та належить ОСОБА_1 (а.с. 3 6).

В обґрунтування вказаної скарги ОСОБА_1 зазначив, що 28 січня 2025 року він звернувся за усною консультацією до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Гордєєвої Л.І. про порядок вчинення нотаріальної дії щодо продажу земельної ділянки та дізнався про накладений арешт на належну йому земельну ділянку, площею 2,3181 га., з кадастровим номером: :01:001:1102, яка знаходиться на території Скориківської сільської ради Тернопільської області, у ВП № 9989380 від 01 липня 2010 року. 29 січня 2025 року звернувся Тернопільського ВДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ про скасування арешту майна, на що отримав 31 січня 2025 року відповідь № 6432, в якій вказано, що на належне йому нерухоме майно накладено арешт за № 9989380 від 01 липня 2010 року, підстава обтяження постанова про відкриття виконавчого провадження б/н від 10 червня 2010 року Другого відділу ДВС Тернопільського управління юстиції. У відповідності до Наказу «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців» від 07 червня 2017 року № 1829/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки і підлягають знищенню. Отже, інформація про вказане виконавче провадження відсутня. Також, у цьому листі повідомили, що статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави для зняття виконавцем арешту з майна боржника, а в інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, скаржник вважає протиправними дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Циклиняк О.П. щодо не зняття арешту з належної йому земельної ділянки, оскільки виконавче провадження закінчене та знищене, після закінчення строків його зберігання. Згідно інформаційної довідки № 410024824 від 28 січня 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у реєстрі міститься запис про обтяження за № 9989380 від 01 липня 2010 року здійснений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 10 червня 2010 року Другим відділом ДВС ТМУЮ та внесено обтяження головним державним виконавцем Циклиняк О.П. у вигляді арешту нерухомого майна (невизначене майно, все майно). У скарзі також вказано, що обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, створює перешкоди у здійсненні право володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Крім того, другий відділ ДВС не надав йому інформації про те, чи повернуто виконавчий лист стягувачу чи до суду, оскільки у них відсутня інформація, у зв`язку із закінченням строків зберігання та знищення виконавчого провадження. Відтак, як закінчення виконавчого провадження так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким жодні інші дії державним виконавцем не проводяться, а тому, головний державний виконавець Циклиняк О.П. мав зняти вказаний арешт, у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Однак, станом на момент звернення зі скаргою на дії головного державного виконавця до суду, арешт з майна не знятий.

2. Стислий зміст заперечень на скаргу

Заінтересована особа: Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції своїм правом на заперечення на скаргу не скористався.

3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2025 року прийнято до розгляду скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Циклиняк О.П., та призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін (а.с. 14).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 березня 2025 року ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду із скаргою, заінтересована особа: Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Циклиняк О.П. (а.с. 24, 25).

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Гордєєв Ю.В. скаргу підтримав у повному обсязі, з мотивів викладених у ній.

У судове засідання Тернопільський відділ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ, головний державний виконавець Другого відділу ДВС ТМУЮ Циклиняк О.П. не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час судового засідання.

Відповідно до частини другої статті 450 Цивільного процесуального кодексу України

(далі ЦПК України) неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши пояснення представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Гордєєва Ю.В., дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

ІІ. Мотивувальна частина

1. Фактичні обставини встановлені судом.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 410024824 від 28 січня 2025 року, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка, площею 2,3181 га., з кадастровим номером: :01:001:1102, яка знаходиться на території Скориківської сільської ради Тернопільської області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 70408104 від 27 листопада 2023 року (а.с. 7 9).

Крім того, у вказаній інформації вказано, що накладено арешт на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 , на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження

б/н від 10 червня 2010 року, головним державним виконавцем ДВ ДВС ТМУЮ Циклиняк О.П., реєстраційний номер обтяження 9989380.

Відповідно до довідки АБ «Укргазбанк» № 5-71/19/919/2024 від 04 жовтня 2024 року, станом на 02 жовтня 2024 року ОСОБА_2 повністю виконав зобов`язання по кредитному договору № 71 від 19 липня 2007 року, укладеному з АБ «Укргазбанк». Претензії до ОСОБА_2 в АБ «Укргазбанк» щодо виконання умов кредитного договору № 71 від 19 липня 2007 року відсутні (а.с. 29).

Згідно довідки АБ «Укргазбанк» № 5-71/19/994/2024 від 28 жовтня 2024 року, станом на

23 жовтня 2024 року у ОСОБА_1 в АБ «Укргазбанк» відсутні діючі кредитні договори та заборгованість за кредитними договорами/угодами (у т.ч. у формі овердрафт) (а.с. 30).

Як вказано у відповіді ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ № 6432 від 31 січня 2025 року, що згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено, що 01 липня 2010 року було зареєстровано обтяження № 9989380, щодо арешту нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_1 . Дане обтяження було накладено на підставі постанови б/н від 10 червня 2010 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, виданої ДВ ДВС ТМУЮ. У відповідності до Наказу «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців» від 07 червня 2017 року № 1829/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки і підлягають знищенню, відповідно після закінчення строків їх зберігання. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Таким чином, ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУМЮ не має законних підстав для вилучення обтяження № 9989380, яке накладено на підставі постанови про арешт нерухомого майна б/н від 10 червня 2010 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого та рухомого майна (а.с. 9).

2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України).

За статтею 41 Основного Закону України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (частина перша); ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина четверта).

Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №9-зп).

Стаття 129-1 Конституції України передбачає: суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання (частина перша); контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (частина третя).

Відповідною до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404) завершальною стадією судового провадження є виконавче провадження як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тож суд враховує, що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження у відповідності до статті 447 ЦПК України, статті 74 Закон № 1404 мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закон № 1404 особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом № 1404.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа № 904/51/19).

Таким чином, оскільки підставами та предметом поданої скарги є захист майнових прав заявника щодо законності подальшого обтяження у вигляді арешту його майна, накладеного в рамках виконавчого провадження, у якому останній був боржником, суд вважає, що в даному випадку заявником обрано належний спосіб захисту шляхом подачі скарги в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

2.2. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі Закон № 606), який діяв на момент відкриття виконавчого провадження б/н та до повернення виконавчого документу стягувачу, як й з процитованою статтею 1 чинного Закону № 1404, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 32 Закону № 606 та пункту 1 частини першої статті 10 Закону № 1404, одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника.

Як вказано у частині першій статті 52 Закону № 606 та частини першій статті 48 Закону № 1404 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилучені та примусовій реалізації.

Положеннями частин першої та другої статті 57 Закону № 606 та частин першої другої статті 56 Закону № 1404 передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника.

Підстави для зняття арешту з майна боржника за рішенням суду або державним виконавцем визначені статтею 60 Закону № 606 та статтею 59 Закону № 1404.

Законом № 606 питання щодо зняття арешту з майна боржника, скасування інших заходів примусового виконання рішень, виключення записів з відповідних реєстрів, у разі повернення виконавчого документу стягувачу, врегульовано не було.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 40 Закону № 1404 у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно пункту 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2021 року № 5112/5, визначено, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 Закону № 1404, встановлено, що такий виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, виконавець, керуючись частиною четвертою статті 40 Закону № 1404, виносить постанову про скасування заходів примусового виконання, здійснених під час виконання такого виконавчого документа, без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження.

Суд враховує, що метою застосування заходів примусового виконання рішення є забезпечення реального виконання останнього.

Як зазначено скаржником та вбачається з відповіді ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУМЮ № 6432 від 31 січня 2025 року, що згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено, що 01 липня 2010 року було зареєстровано обтяження № 9989380, щодо арешту нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_1 . Це обтяження було накладено на підставі постанови б/н від 10 червня 2010 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, виданої ДВ ДВС ТМУЮ. Відповідно до наказу «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців» від 07 червня 2017 року № 1829/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки і підлягають знищенню, відповідно після закінчення строків їх зберігання. Статтею 59 Закону № 1404 визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Таким чином, ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУМЮ не має законних підстав для вилучення обтяження № 9989380, яке накладено на підставі постанови про арешт нерухомого майна б/н від 10 червня 2010 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого та рухомого майна.

Передбачені статтями 22, 23 Закону № 606 та статті 12 Закону № 1404 строки для повторного пред`явлення виконавчого до виконання сплили та питання щодо їх поновлення стягувачем не ініціювалось.

За вказаних обставин, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту з майна, накладеного у завершеному виконавчому провадженні, порушує права скаржника на мирне володіння своїм майном.

В постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року (справа № 817/928/17; провадження № К/9901/20268/18), зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

2.3. Статтею 321 Цивільного кодексу України визначено: право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша); особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (абзац перший).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами правомочність контролювати використання майна за наявності певних умов для цього (див., зокрема, «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» /Sporrong and Lonnroth v. Sweden, 1982, § 61, «Вістінс і Перепйолькінс проти Латвії» /VistinsandPerepjolkinsv.Latvia [ВП], 2012, § 93).

Право власності не є абсолютним, тобто може бути обмежене, однак втручання у це право може здійснюватися лише на підставі закону з дотриманням принципу юридичної визначеності та принципу пропорційності, який вимагає досягнення розумного співвідношення між інтересами особи та суспільства (абзац сьомий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 5 червня 2019 року № 3-р(І)/2019).

Отже, право власності особи може бути обмежене, й це не свідчитиме про нівелювання самої сутності цього права, однак таке обмеження має ґрунтуватися на законі, відповідати принципу юридичної визначеності, бути пропорційним й не надто обтяжливим для особи. Законодавчий механізм обмеження права власності та практика його застосування не повинні призводити до фактичної втрати власником права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на невизначений період.

У постановах Верховного Суду від 27 березня 2020 року (справа № 2-356/12), від

03 листопада 2021 року (справа №161/14034/20), від 22 грудня 2021 року (справа

№ 645/6694/15-ц), від 09 січня 2023 року (справа № 2-3600/09) від 28 серпня 2024 року (справа № 947/36027/21), сформульовано правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Таким чином, невжиття виконавчою службою за заявою ОСОБА_1 заходів щодо скасування обтяжень майна останнього, застосованих постановою від 10 червня 2010 року в рамках виконавчого провадження б/н, є неправомірними.

Статтею 451 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду скарги

Враховуючи встановлені судом обставини та наведені приписи чинного законодавства, суд доходить висновку про необхідність задоволення скарги в повному обсязі, визнавши неправомірною бездіяльність Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невжиття заходів по скасуванню арешту майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Циклиняк О.П. б/н від 10 червня 2010 року, обтяження № 9989380, а також зобов`язати вказаний відділ згідно частини четвертої статті 40 Закону № 1404 зняти арешт з майна та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про обтяження 9989380 (дата державної реєстрації 01 липня 2010 року).

Відповідно до статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Враховуючи те, що судом скаргу ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, таким чином, слід стягнути з ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ в користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76 78, 81, 89, 258 261, 273, 352 355, 447 453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Циклиняк О.П. задовольнити.

2. Визнати протиправними дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Циклиняк О.П. щодо накладення арешту на земельну ділянку, площею 2,3181 га., з кадастровим номером: :01:001:1102, яка знаходиться на території Скориківської сільської ради Тернопільської області та належить ОСОБА_1 .

3. Визнати протиправною та скасувати постанову б/н від 10 червня 2010 року, якою накладено обтяження № 9989380 у виконавчому провадженні про арешт земельної ділянки, площею 2,3181 га., з кадастровим номером: :01:001:1102, яка знаходиться на території Скориківської сільської ради Тернопільської області та належить ОСОБА_1 .

4. Стягнути з Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, адреса місця знаходження: м. Тернопіль, вул. Князя Острозького, 14) в користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

5. Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

6. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

8. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

9. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 квітня 2025 року.

Відомості про учасників:

Скаржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , адреса місця знаходження: вул. Князя Острозького, 14 м. Тернопіль,.

Головуючий суддя Т. І. Якімець