Справа № 146/1882/24
Провадження № 22-ц/801/773/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 рокуСправа № 146/1882/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С. Г.,

суддів: Голоти Л. О., Оніщука В. В.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Пінг-понг»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 06 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Скаковської І. В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року ТОВ «ФК«ПІНГ-ПОНГ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. Зазначило, що 13 квітня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладено кредитний договір № 101666497, шляхом подачі заявки на отримання кредиту, який укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в ІТС товариства. ТОВ «МІЛОАН» направило відповідачу електронним повідомленням одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору про споживчий кредит № 101666497 від 13 квітня 2021 року, який знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства. На підставі платіжного доручення ТОВ «МІЛОАН» було перераховано відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 6000 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого у останнього станом 02.09.2024 виникла заборгованість у розмірі 26940 грн.

08 липня 2021 року ТОВ «МІЛОАН» було відступлено право вимоги за кредитним договором № 101666497 від 13 квітня 2021 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», яке набуло права вимоги до відповідача. 24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено договір факторингу № 1/15, згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 101666497 від 13 квітня 2021 року.

Сума боргу відповідача станом 02 09 2024 складає 26940 грн., з яких: 6000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 19800 грн. - заборгованість за відсотками; 1140 грн. - заборгованість за комісією ,які позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 06 січня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» заборгованість за кредитним договором № 101666497 від 13 квітня 2021 року у розмірі 26940 грн, судові витрати у розмірі 2422,40 грн. судового збору, витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати через неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності та просить застосувати наслідки пропуску такого строку. Також суд першої інстанції не врахував, що він є військовослужбовцем ,а згідно ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і паровий захист військовослужбовців та членів їх сімей» йому не можуть нараховуватись проценти за користування кредитом.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що 13 квітня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 101666497, шляхом подачі заявки на отримання кредиту, який укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в ІТС товариства.

Згідно п.1.2. договору сума кредиту складає 6000 грн., кредит надається загальним строком на 12 днів з 13 квітня 2021 року, термін (дата) повернення кредиту в сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 25 квітня 2021 року. Комісія за надання кредиту: 1140,00 грн., яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом: 1800 грн., що нараховуються за ставкою 2,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки - фіксований.

Згідно п.2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

До договору додано паспорт споживчого кредиту, що визначає основні умови кредитування № 101666497.

Як вбачається із платіжного доручення № 26721057 від 13 квітня 2021 року, ТОВ «МІЛОАН» перерахувало на картковий рахунок відповідача кредитні кошти у сумі 6000 грн.

08 липня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір відступлення прав вимоги № 04Т, згідно умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Згідно даних витягу з додатку до договору відступлення прав вимоги № 04Т від 08 липня 2021 року, заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на момент відступлення прав вимоги складає 26940 грн.

24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» також укладено договір факторингу № 1/15, згідно умов якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» приймає належні ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Згідно даних витягу з додатку до договору факторингу № 1/15, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 26940 грн., з яких: 6000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 19800 грн. - заборгованість за відсотками; 1140 грн. - заборгованість за комісією.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою досудового врегулювання спору відповідачу 02 вересня 2024 року № 101666497-АВ направлялася досудова вимога про виконання кредитних зобов`язань, яка ним виконана не була.

ОСОБА_1 обставини укладення ним з ТОВ «МІЛОАН» договору споживчого кредиту і отримання в кредит грошових коштів у розмірі 6 000 грн. не оспорював.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд виходив із того, що відповідачем ОСОБА_1 наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунки не надані, умови укладеного з ТОВ «МІЛОАН» кредитного договору не оспорені, а також не надані належні та допустимі докази, що спростовували б надання останнім відповідачу послуг з надання кредиту та наявності перед ним у відповідача заборгованості та її розміру.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд , задовольняючи позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом ,не врахував чинну редакцію ч. 15 ст. 14 ЗУ від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ), згідно якої військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, є безпідставними

За змістом вказаної статті заборона на нарахування відсотків за користування кредитом стосується виключно періоду перебування військовослужбовця безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України.

Згідно ксерокопії довідки в /ч НОМЕР_1 від 03.02.2025 року, солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 з 2020 року по теперішній час.

Докази про те, що ОСОБА_1 саме у період нарахування кредитором відсотків за користування кредитом ,тобто, з 13 квітня 2021 року по 24 червня 2021 року, перебував на військовій службі та брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у матеріалах справи відсутні. Таких доказів ОСОБА_1 суду не надав.

Тобто, обставина того, що ОСОБА_1 на момент укладення сторонами кредитного договору та строку нарахування відсотків за кредитом був військовослужбовцем та брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України , захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, не підтверджена достовірними і достатніми доказами, відтак ,не встановлена.

За вказаних обставин , колегія суддів вважає, що ці доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу ,а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду про задоволення позовних вимог у повному обсязі, відсутні.

Доводи апеляційної скарги про застосування до позовних вимог наслідків пропуску строку позовної давності та відмови у позові з цих підстав також не заслуговують на увагу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) викладено висновок про те, що «загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Такий підхід відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16».

Згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України ,під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS - CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, який був неодноразово продовжений та постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року відмінено на всій території України карантин з 30 червня 2023 року.

Позивач звернувся до суду із позовом у листопаді 2024 року.

Отже, враховуючи пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину період нарахування відсотків за кредитним договором з 13 квітня 2021 року по 24 червня 2021 року знаходиться в межах позовної давності.

Інших доводів апеляційна скарга не містить, а ті доводи, що викладені в апеляційній скарзі , правильні висновки суду не спростовують .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 06 січня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. В. Оніщук