Справа № 562/3382/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2025 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Шуляка А.С.

при секретарі Бєлявській А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Здолбунівської міської ради Рівненської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Здолбунівський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визнання за нею права власності на 9/10 частин земельної ділянки по АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель і споруд, площею 0,0845 га кадастровий номер :00:015:0316, зареєстрованої за ОСОБА_2 та зняття з неї арешту. Позов мотивований тим, що 10.05.1998 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 . Згідно рішення Здолбунівської міської ради від 08 червня 2011 року №207 відповідачу передано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель і споруд, площею 0,0845 га кадастровий номер :00:015:0316.

Відповідно до ст.60 СК України в редакції на час ухвалення рішення про надання земельної ділянки, передачі її у власність земельна ділянка становить сумісну власність подружжя. Зазначає, що на час передачі цієї конкретної земельно ділянки у власність (08 червня 2011 року) діяла конкретна норма права (ч.5 ст.61 СК України), яка передбачала спільну власність подружжя на земельну ділянку, набуту в порядку безоплатної приватизації. Вказує, що вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 11.09.2023 року відповідача ОСОБА_2 за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.357 КК України було визнано винним і йому призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 07.03.2024 року Рівненським районним судом Рівненської області видано виконавчий лист №570/6145/21 відповідно до якого у ОСОБА_2 конфісковано все належне йому майно. На підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все майно ОСОБА_2 . При таких обставинах вона змушена звертатися до суду відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Стверджує, що земельна ділянка належить їй та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної власності подружжя. А тому з належної їй частини земельної ділянки має бути знято з арешт.

Відповідачем подано відзив на позов в якому він не заперечує щодо заявленого позову та визнає позовні вимоги. Просить розгляд справи проводити без його участі.

Ухвалою від 15 жовтня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Здолбунівський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 29.11.2024 року залучено до участі в справі в якості співвідповідачів Державну казначейську службу України, Здолбунівську міську раду Рівненської області, Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області. 17.03.2025 року ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області прийнято відмову представника позивача - адвоката Януль-Сидорчук Христини Вікторівни від позову в частині позову до Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області та провадження у справі закрито в частині позову до Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області. Ухвалою від 31.03.2025 року завершено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача подала до суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності та без участі позивача, а також задовільнити позовні вимоги. Представник Здолбунівської міської ради в судове засідання не з`явився. В листі наданому суду просить справу розглянути без участі відповідача. Представник третьої особи Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без участі представника відділу. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, які були надані сторонами у справі і надаючи їм оцінку як в цілому, так і кожному доказу, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії № НОМЕР_1 від 10.05.1998 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було зареєстровано 10.05.1998 року у Вирівській сільській раді Сарненського району Рівненської області, актовий запис за №12. Відповідно до витягу з рішення Здолбунівської міської ради Рівненської області № 207 від 08.06.2011 року та додатку до цього рішення, ОСОБА_2 передано у власність земельні для будівництва та обслуговування житлових будинків господарських будівель і споруд для ведення садівництва, для ведення особистого селянського господарства та для будівництва індивідуальних гаражів. Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 11.09.2023 року відповідача ОСОБА_2 за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.357 КК України було визнано винним і йому призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 07.03.2024 року Рівненським районним судом Рівненської області видано виконавчий лист №570/6145/21 відповідно до якого у ОСОБА_2 конфісковано все належне йому майно. За виконавчим листом №570/6145/21 виданим 07.03.2024 року, державним виконавцем Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Світличним О.Р. 27.06.2024 року винесена постанова ВП№74568220 про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_2 , а саме: на земельну ділянку за кадастровим номером :00:015:0316, яка розташована по АДРЕСА_1 . Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, та диспозитивність (ч.3 ст.2 ЦПК України). Правовідносини між сторонами регулюються як нормами Сімейного кодексу України так і нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» №4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Аналогічний висновок щодо застосування норм Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року зроблений в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року в справі №626/4/17 (провадження №61-29004св18). Згідно ст.163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У відповідності до абзацу 1 п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11 сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Також п.30 цієї ж Постанови, передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. Таким чином, враховуючи вищезазначене, зокрема те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 , надана для будівництва і обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель і споруд за кадастровим номером :00:015:0316 набута позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5 в період перебування у шлюбі, та передана ОСОБА_2 у власність в період чинності ч.5 ст.61 СК України, а саме 08.06.2011 року, тому суд приходить до висновку, що вищезазначене майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.16 ЦК України, єдиним способом поновлення майнових прав позивача в даному випадку буде визнання в судовому порядку права власності на 1/2 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель і споруд за кадастровим номером :00:015:0316, та звільнення її з під арешту. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За встановлених обставин, враховуючи обставини справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню. Керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Здолбунівської міської ради Рівненської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Здолбунівський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель і споруд за кадастровим номером :00:015:0316, зареєстрованої за ОСОБА_2 .

Зняти арешт з 1/2 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель і споруд за кадастровим номером :00:015:0316.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскарженим в Рівненський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Здолбунівська міська рада Рівненської області, місцезнаходження: вул.Грушевського, 14, м.Здолбунів, Рівненської області, 35705, .

Третя особа: Здолбунівський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження: 35705, м.Здолбунів, вул.В.Жука,1а, Рівненської області, .

Повний текст рішення виготовлено 05 травня 2025 року.

Суддя