КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 369/9237/23 Головуючий у суді І інстанції: Фінагеєва І.О.
провадження №22-ц/824/6705/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Музичко С.Г., Болотова Є.В.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Калинівської селищної ради Броварського району Київської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Калинівської селищної ради Броварського району Київської області про позбавлення батьківських прав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 25 лютого 2017 року був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем по справі - ОСОБА_2 . В подальшому, від спільного подружнього життя ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 364 та видано свідоцтво серії НОМЕР_1 .

22 жовтня 2018 року між позивачем та відповідачем був розірваний шлюб, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області про розірвання шлюбу у справі № 369/8619/18.

Позивач зазначила, що протягом тривалого часу відповідач ОСОБА_2 не опікується утриманням сина ОСОБА_2 . Син проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні та вихованні.

Так, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області було стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . Разом з тим, відповідач рішення суду не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів.

У зв`язку із викладеним, позивач просила суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав, відносно неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що позивачем було надано всі необхідні документи, у тому числі видані компетентними органами, на підтвердження своєї позиції по справі, проте судом першої інстанції вони були відхилені без пояснення причин, зокрема:

- Акт обстеження від 19.06.2023 №562, яким встановлено що позивач самостійно виховує сина, який має гарні умови проживання та забезпечений усім необхідним.

- Акт обстеження від 16.06.2023 №563, яким встановлено, що відповідач не відвідує сина багато років та участі у вихованні не приймає.

- Довідка Малосолтанівської гімназії від 19.06.2023 року №17, у якій встановлено, що відповідач (батько дитини) не брав участі у вихованні свого сина, жодного разу не з`являвся у закладі, не спілкувався з вихователем, не був присутній на батьківських зборах та урочистих заходах та інше.

- Постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 від 03.02.2020 року та відповідна довідка-розрахунок від 16.06.2023 року у якій станом на день видачі обліковується заборгованість у 211 096,99 грн. З огляду на те, що довідка видана 19 місяців тому і за цей час відповідач аліменти не сплачував сума заборгованості вже перевищує 300 000,00 грн.

- Рішення Виконавчого комітету Калинівської селищної ради від 26.09.2024 року №212-14, яким затверджено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, у якому прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (відповідача по справі).

Однак жодний з вказаних вище доказів не був взятий до уваги судом першої інстанції, не надано правову оцінку, та не наведено мотивів з яких суд не взяв до уваги та відхилив такі докази.

Так, компетентними органами встановлено і наведені нижче факти підтверджені належними та допустимим доказами наступні факти: відповідач взагалі ні в якому вигляді не приймає участь у вихованні своєї дитини; відповідач не спілкується з дитиною ні особисто ні через телефон, як і будь яким іншим чином; відповідач жодного разу не був у школі; відповідач не сплачує аліменти взагалі упродовж тривалого строку, що стало підставою для відкриття виконавчого провадження і виникнення заборгованості у понад 300 000,00 грн; відповідач самоусунувся цілковито і повністю з життя своєї дитини і не зацікавлений у ньому цілковито і повністю; у цей самий час позивач турбується про свою дитину, забезпечує усім необхідним, забезпечує освіту, саморозвиток і дозвілля чим здійснює все можливе для належного виховання своєї дитини.

Зазначала, що у матеріалах справи відсутні будь які докази, які б позитивно характеризували відповідача чи давали надію на зміни його ставлення до виховання своєї дитини.

Також, відсутні будь-які докази, які б суперечили наведеним вище фактам, проте суд першої інстанції проігнорував ці обставини і відмовив у задоволенні позову без наведення будь-яких підстав для прийняття такого рішення.

Судом першої інстанції не надано праву оцінку діям відповідача, який самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та навіть з точки зору судового процесу не проявив ніякої зацікавленості у розгляді судом справи про позбавлення його батьківських прав. Жодного разу не прибув у судове засідання та не висловив свою позицію відносно заявленого позову.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано достатніх доказів наявності умислу в діях відповідача щодо невиконання своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини.

Суд першої інстанції також зазначав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на ОСОБА_2 , адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька на краще неможливо, і лише за наявності вини в його діях, водночас докази у цій справі не дають підстав для однозначного висновку стосовно підтвердження цих обставин.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано на підставі заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2018 року по справі № 369/8619/18 (а.с. 4).

У сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 13 липня 2017 року Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (актовий запис від 13 липня 2017 року № 364). Батьками дитини вказані: батько - ОСОБА_2 , та мати - ОСОБА_1 (а.с. 5).

Відповідно до акту обстеження № 562 від 19 червня 2023 року, встановлено, що дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає в будинку разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , який на правах власності належить її матері. В будинку підведені всі комунікації, є 4 житлові кімнати. ОСОБА_3 забезпечений всім необхідним: має іграшки, одяг відповідно до сезону. Відвідує дитячий садок, комунікабельний (а.с. 6).

Відповідно до акту обстеження № 563 від 16 червня 2023 року встановлено, що позивач зареєстрована та проживає за вказаною адресою разом із сином - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дитини ОСОБА_2 не проживає разом зі своєю дитиною багато років та участі у вихованні сина не приймає (а.с. 8).

Відповідно до довідки відділу надання адміністративних послуг Калинівської селищної ради № 615/07-30 від 20.06.2023 року, виданої ОСОБА_1 , про те, що вона дійсно проживає та зареєстрована (згідно з актом обстеження депутата Прокопець Л.Г. № 563 від 16.06.2023 року) в АДРЕСА_1 . Зазначено у вказаній довідці те, що склад сім`ї (згідно з актом обстеження депутата Прокопець Л.Г. № 563 від 16.06.2023 року) складається з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - мати (фактично проживає та зареєстровано) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - син (фактично проживає та зареєстрований) (а.с. 7).

Відповідно до довідки Міністерства освіти і науки України відділу освіти Калинівської селищної ради Малосолтанівської гімназії № 17 від 19 червня 2023 року, свідчить про те, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є вихованцем ДСП «Лісова казка». Батько ОСОБА_2 , за весь період перебування ОСОБА_3 , а саме з 10 вересня 2021 року по даний час не брав участі у вихованні сина ОСОБА_3 , жодного разу не з`явився в закладі, не спілкувався з вихователями, не оплачував харчування, не був присутній на батьківських зборах та урочистих заходах (а.с. 9).

З матеріалів справи вбачається, що 03.02.2020 року державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенко В.О. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 на підставі виконавчого листа № 369/12851/17 виданого 12.12.2017 року Києво-Святошинський районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17.10.2017 року (а.с. 10).

Відповідно до довідки-розрахунку щодо заборгованості зі сплати аліментів, виданої Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вбачається, що борг ОСОБА_2 по аліментам станом на 01.06.2023 року складає 211 096,99 грн (а.с. 11-13).

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого Калинівською селищною радою Фастівського району Київської області від 26 вересня 2024 року № 212-14, з метою захисту законних прав та дотримання інтересів дитини, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 63-64).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що суд першої інстанції зазначеним доказам не дав оцінку, а відповідач зазначені вище докази не спростував.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 215/3495/21 (провадження № 61-1139св23).

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Суд апеляційної інстанції також вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на заперечення відповідача в судовому засідання щодо позбавлення його батьківських прав, оскільки відповідач не приймав участь в жодному засіданні.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 , не бере участь у вихованні дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, стан здоров`я та матеріальний стан. При цьому відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що він несвідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками чи доказів чинення йому перешкод у належному їх здійсненні на забезпечення інтересів дитини.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, позивач не надано достатніх доказів наявності умислу в діях відповідача щодо невиконання своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини.

Так позивачкою надано розрахунок Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), з якого встановлено, що станом на 01.06.2023 року заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_2 складає 211 096,99 грн (а.с. 11-13).

Докази, які б свідчили про факт спілкування батька з дитиною, в матеріалах справи відсутні. Аліменти у встановленому судом розмірі відповідач не сплачує, про що свідчать вище наведені обставини. Крім того, відповідач не скористався способами захисту своїх прав як батько, не надав до суду доказів намагання брати участь у вихованні дитини та спілкуватися з нею, не звертався до органу опіки та піклування чи до суду за вирішенням питання про встановлення способу та порядку участі у вихованні сина. Про відсутність будь-якого контакту з дитиною та бажання брати участь у її вихованні також свідчить і процесуальна бездіяльність відповідача, оскільки жодних заяв по суті спору остання ні до суду першої інстанції, ні під час перегляду справи апеляційний судом, відповідач не подавав.

На підставі вищенаведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність в діях відповідача винної поведінки у формі бездіяльності, яка виражається в його байдужості до життя свого малолітнього сина, відсутності проявів батьківського піклуванню та турботи протягом семи років (з моменту розірвання шлюбу між сторонами), не бажання створювати для дитини гармонійні умови його розвитку, ухилення від надання сину будь-якої матеріальної допомоги, що свідчить про його свідоме самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків.

Таке нехтування своїми обв`язками є наслідком небажання відповідача займатись вихованням та розвитком дітей та свідчить про ігнорування його інтересів, які мають бути предметом його основного піклування.

Таким чином, встановивши триваючий характер ухилення від виконання батьківських обов`язків, що стало підставою для звернення позивачкою до суду, враховуючи відсутність змін у поведінці відповідача в кращу сторону, для забезпечення справедливої рівноваги між інтересами дитини та застосуванням у справі такого крайнього заходу впливу на батька ОСОБА_2 , як позбавлення його батьківських прав, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

При цьому слід зауважити, що відповідач вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав відповідно до ст. 169 СК України.

Докази того, що відповідач має наміри приймати участь у житті дитини у матеріалах справи відсутні.

Дослідивши та давши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, врахувавши наведені вище норми права, колегія суддів приходить до висновку, що факт ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знайшов своє підтвердження.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Що стосується судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовною заявою позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн (а.с. 15). За подання апеляційної скарги на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 рокупозивачка сплатила судовий збір у розмірі 1610,40 грн (а.с. 89).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684 грн, що складає 1073,60 грн - сплачений судовий збір про подачі позову та 1610,40 грн - сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, не надано оцінці доказам наявним у матеріалах справи підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: не відомий, адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст постанови складено «08» травня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов