Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/1559/24
Провадження № 2/945/412/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря Кінек Г.О., розглянувши в місті Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, третя особа Універсальна товарна біржа «Ріко-Альянс» про визнання договору дійсним,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою через свого представника адвоката Губську Ю.О. до Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, третя особа Універсальна товарна біржа «Ріко-Альянс» про визнання договору дійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05.01.2000року між позивачем ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивач придбав у відповідача будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Цей договір було зареєстровано на Універсальній Товарній Біржі «Ріко-Альянс» під № 5-18 та не було посвідчено нотаріально, таким чином просить суд визнати зазначений договір дійсним.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа розподілена головуючому судді Войнарівському М.М.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02.07.2024року відкрито провадження у даній справі та постановлено дану справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04.03.2025року закрито підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Губська Ю.О. у судове засідання не з`явилися, при цьому представником позивача було сформовано в системі «Електронний суд» заяву, в якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності наполягаючи на задоволенні позову.

Представник відповідача Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської областіу судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без участі .

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно до ч. 1 ст. 16, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

За своєю природою принцип змагальності судового процесу засновується на розподілі процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - на відповідача.

Позивач має право на захист свого порушеного права у той спосіб,який сам обрав,а тому суд повинен захистити таке порушене право у обраний саме позивачем спосіб,навіть якщо він є менш ефективним. Суд не вправі вказувати позивачу,який спосіб захисту йому обрати.

У відповідності до статті 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України), що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Оскільки спірний договір купівлі-продажу укладений та зареєстрований на Універсальній Товарній біржі «Ріко-Альянс» 05.01.2000року, то при вирішенні спору підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК Української РСР), Закон України «Про власність», Закон України «Про товарну біржу».

Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, статтею 2 Закону встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.

На товарних біржах здійснюються біржові операції, які повинні відповідати сукупності вимог, установлених статтею 15 Закону, згідно з якою угода вважається укладеною на біржі: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

При цьому слід зазначити, що чинним законодавством України на момент вчинення правочину не було передбачено такої форми угоди, як біржова.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Відповідно до статті 42 ЦК Української РСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Водночас згідно зі статтею 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.

За змістом статей 128 153 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК Української РСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Таким чином, у період укладання оспорюваного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

Крім того, частиною другою статті 220 ЦК України встановлено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що05.01.2000 року між ОСОБА_2 з однієї сторони та позивачем ОСОБА_1 з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 житловй будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа КП «ММБТІ» №2-2418 від 10.05.2024року,право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору №5-18 купівлі продажу від 05.01.2000,зареєстрованого товарною біржею «Ріко-Альянс» та зареєстрованого в КП «ММБТІ» 17.01.2000 за №393.

Так, докази щодо виконання умов договору купівлі-продажу не спростовані та свідчать про те, що позивач є добросовісним набувачем нерухомого майна. Право власності позивача на житловий будинок зареєстровано у КП «ММБТІ».

Отже, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона передала іншій житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель.

Як слідує з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 1 від 28.01.2025року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 91 рік у с.Степове Миколаївського району Миколаївської області.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №79720601 відсутня інформація щодо спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Претензії до позивача щодо визнання недійсним вказаного вище договору купівлі-продажу від 05.01.2000 не пред`являлися. Відповідач Степівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області, на території якої розташований вищезазначений житловий будинок, не заперечувала проти задоволення позову.

Судом встановлено, що під час вчинення спірного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, усі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу домоволодіння, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 2000 році.

Отже, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона передала іншій житловий будинок.

Так, докази щодо виконання умов договору купівлі-продажу не спростовані та свідчать про те, що позивач є добросовісним набувачем нерухомого майна.

Враховуючи викладені вище обставини в їх сукупності, те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовилися між собою щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу домоволодіння, повністю виконали всі умови даного договору, однак нотаріально його не засвідчили у зв`язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", беручи до уваги те, що на теперішній час продавець вказаного нерухомого майна вже помер і через це є неможливим здійснення нотаріального посвідчення цього договору, тобто неможливе вирішення вказаного спору у позасудовому порядку, що унеможливлює розпорядження позивачем цим майном, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ст. ст. 258, 259, ст. 264, 265, 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ,паспорт серія НОМЕР_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрований: АДРЕСА_1 ) до Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області(ЄДРПОУ 02125987; місце знаходження: вул..Козвцька,1а с.Степове), третя особа Універсальна товарна біржа «Ріко-Альянс»(ЄДРПОУ 30626048; місце знаходження: пр. Центральний,152 м.Миколаїв) про визнання договору дійсним задовольнити.

Визнати договір № 5-18 купівлі продажу житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженка с.Мислів, Калуського району Івано-Франківської області) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ,паспорт серія НОМЕР_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрований: АДРЕСА_1 ), що зареєстрований 05.01.2000року Універсальною Товарною Біржею «Ріко-Альянс» за реєстровим номером 5-18- дійсним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Миколаївського апеляційного суду.

Суддя М.М.Войнарівський