Справа № 183/9415/24
№ 2/183/1360/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 травня 2025 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Аніськової А.В.,
представника третьої особи Антонової М.В.
неповнолітньої дитини ОСОБА_2
розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,-
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, у якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 29 жовтня 2005 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 183/3761/14 від 21.08.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.
Певний час діти мешкали з відповідачем та позивач постійно спілкувався з дітьми та надавав необхідну матеріальну підтримку. Під час праці відповідача на посадах державного службовця, відносно неї було порушено кримінальні справи № 202/5709/20 і № 202/5738/20 за ч.3 ст. 365-2, ч.3 ст. 358 КК України, а також справа № 183/6431/20 за вищевказаними статтями.
В грудні 2020 ОСОБА_3 , знаходячись під домашнім арештом, покинула місце проживання, залишивши дітей без їжі та будь-яких коштів. Позивач забрав дітей до себе та цей факт був зафіксований у висновку Новомосковського ВП ГУНП Дніпропетровської області від 23.12.2020.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року по справі № 183/75/21 було встановлене постійне місце мешкання обох (на той час обох неповнолітніх) дітей з позивачем, ОСОБА_1 .

До теперішнього часу перебування дітей за місцем їх реєстрації (тобто в помешканні відповідача) є неможливим через відсутність постачання електроенергії, газу, води через наявність заборгованості відповідача по комунальним послугам.

Зникнувши з місця мешкання, перебуваючи в м. Києві, відповідач також поводила себе антисоціально, за що відносно неї було відкрито провадження № 753/24415/21 за ч.1 ст. 51 КУпАП. Повернувшись до м. Новомосковська, відповідачка продовжує вести антисоціальний спосіб життя. За характером відповідач нестримна, запальна, схильна до вирішення конфліктів фізичним шляхом, про що свідчать справи № 183/76220/22 та № 183/8662/22. В теперішній час відповідач, у відповідності до Ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпра від 24.04.2024 року по справі № 932/11380/23 знаходиться на примусовому лікуванні у закладі надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з наданням психіатричної допомоги» ДОР.

З грудня 2020 року ОСОБА_3 , ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини - ОСОБА_2 , не надавала і не надає по цей час (довідка про заборгованість по аліментам), не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, дитина не отримує від матері жодного подарунку на день народження, тобто відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Не відвідувала її ні дома ні за місцем навчання - в Кременчуцькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою Полтавської області, а тому позивач ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 13 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху та наданий час про усунення недоліків

Ухвалою суду від 08 листопада 2024 року, після усунення недоліків відкрито загальне позовне провадження по справі.

Ухвалою суду від 04 березня 2025 року клопотання позивача про прийняття основного рішення по справі, визначивши його особою, що самостійно виховує та утримує неповнолітнього, повернуто позивачу без розгляду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, надав детальні пояснення по суті позову. Наполягає на позбавленні відповідачки батьківських прав відносно дитини. Зауважує, що з грудня 2020 року ОСОБА_3 , ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини - ОСОБА_2 , не надавала і не надає по цей час (довідка про заборгованість по аліментам), не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, дитина не отримує від матері жодного подарунку на день народження, тобто відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Не відвідувала сина ні дома ні за місцем навчання - в Кременчуцькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою Полтавської області, а тому позивач ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання повторно не з`явилася, була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Самарівської (Новомосковської) міської ради в судовому засіданні позов підтримала. Також звернула увагу на ту обставину, що з 2020 року неповнолітній син та його сестра проживають разом з батьком та його новою дружиною, відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого неповнолітнього сина, без поважних причин залишила його без батьківської уваги та турботи. Поведінка матері відносно дитини є свідомим нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення матері батьківських прав. Представник органу опіки та піклування вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачки буде відповідати інтересам дитини.

Також в судовому засіданні, була заслухана думка неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , який повідомив, що він не заперечує проти позбавлення батьківських прав його матері, так як мати багато років не виявляла бажання з ним спілкуватись, покинула їх с сестрою без коштів на життя та не цікавиться ними.

Учасники судового процесу не заперечували проти завершення розгляду справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав.

Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку.

29 жовтня 2005 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб (відмітка у паспорті а.с. 9,44). Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 183/3761/14 від 21.08.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 48).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 183/75/21 від 22.06.2021 року було визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком - ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1197,50 грн. на кожну дитину, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 06 січня 2021 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 52-55).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту від 06 вересня 2024 року, складеного головою квартального комітету № 15 Потаніної С.О., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але на дату складання акту там не має умов для проживання та проживає дитина у свого батька (а.с. 56).

У відповідності до Ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпра від 24.04.2024 року по справі № 932/11380/23, ОСОБА_3 знаходиться на примусовому лікуванні у закладі надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з наданням психіатричної допомоги» ДОР (а.с.58-60).

Згідно довідки навчального закладу від 01.08.2024 року, відповідач не відвідувала ОСОБА_2 за місцем навчання - в Кременчуцькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою Полтавської області (а.с.12).

Згідно довідки Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одесса) від 12.09.2024 року № 125138/17, заборгованість по аліментах станом на 01.10.2024 року складає 98 723,27 грн. (а.с. 65-66).

Аналіз всіх поданих письмових доказів свідчить про те, що відповідач неналежно ставиться до своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітнього сина - ОСОБА_2 .

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він):

- не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

- ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини;

- жорстоко поводяться з дитиною;

- є хронічними алкоголіками або наркоманами;

- вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

- засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарівської міської ради надав суду висновок, що затверджений рішенням виконавчого комітету Самарівської міської ради від 22.04.2025 року № 1029/0/25, у відповідності до якого повноважний орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 93-96).

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язків з виховання сина, визначених ст. 150 СК України, відповідач жодного разу не намагалася налагодити зв`язок з дитиною.

Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

В свою чергу, відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові.

Аналізуючи викладене, суд виходячи з якнайкращого забезпечення прав, свобод та інтересів дитини, приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 150, 155, 164, 165 СК України, ст.ст. 12, 13, 80, 89, 141, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Самарівської (Новомосковської) міської ради Дніпропетровської області, , адреса: вул. Гетьманська, б.14, місто Самар, Самарівський район, Дніпропетровська область, 51206.

Суддя Сорока О.В.