Провадження № 22-ц/801/948/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 рокуСправа № 127/38746/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шиманського Віталія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2025 року, ухвалене у складі судді Шаміної Ю. А. в залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У листопаді 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення нарахованих 3% відсотків річних за порушення грошового зобов`язання.

Позов обґрунтовано тим, що 23 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «Факторинг Україна», був укладений кредитний договір №CNL-B00/074/2007, за умовами якого ОСОБА_1 отримала від банку кредит у розмірі 198 000 доларів США, з яких перший транш у розмірі 32 666,67 доларів США на погашення поточної заборгованості позичальника перед кредитором першої черги за кредитним договором та другий транш у розмірі 165 333,33 доларів США на купівлю нерухомого майна, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 4,99 % річних + FIDR, строком до 22 квітня 2032 року.

24 квітня 2007 року, 09 квітня 2009 року, 10 вересня 2009 року, 10 вересня 2009 року та 10 березня 2010 року було укладено додаткові договори до вказаного кредитного договору.

18 березня 2011 року між ПАТ «ОТП банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого відступалися права вимоги за кредитним договором, який був укладений між банком та відповідачем.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2014 року по справі № 127/13757/13-ц позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково та вирішено стягнути зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CNL-B00/074/2007 від 23 квітня 2007 року (з додатковими угодами) у розмірі 3 738 455,84 грн, з яких 1 471 831,02 грн, що еквівалентно 184 140,00 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 266 624,82 грн, що еквівалентно 33 357,29 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом, пеня- 2 000 000 грн.

28 червня 2024 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №CNL-B00/074/2007 від 23 квітня 2007 перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2024 ркоу було задоволено заяву ТОВ «Діджи Фінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні.

ОСОБА_1 не погодилась з ухвалою та подала апеляційну скаргу, яка постановою Вінницького апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року була залишена без задоволення, а ухвала від 27 серпня 2024 року залишена без змін.

Наразі в Автоматизованій системі виконавчого провадження знаходиться відкрите виконавче провадження № 64942719, що свідчить про те, що рішення у справі № 127/13757/13-ц не виконано.

Оскільки рішення суду про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості набрало законної сили, однак до цього часу не виконане в повному обсязі, сума заборгованості не сплачена, ТОВ «Діджи Фінанс» відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України здійснило нарахування 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 23 листопада 2019 року по 22 серпня 2020 року, що становить 4 886,68 доларів США.

Покликаючись на викладене, позивач просив суд стягнути зі ОСОБА_1 на його користь вказаний розмір 3% річних від простроченої суми заборгованості та здійснити розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2025 року позов було задоволено частково: вирішено стягнути зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» 3% річних за порушення грошового зобов`язання за період з 23 листопада 2019 року по 22 серпня 2020 року у розмірі 83 994,78 грн.

Ухвалюючи таке рішення, місцевий суд встановив, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/13757/13-ц від 26 вересня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20 листопада 2014 року, із ОСОБА_1 стягнуто заборгованість у валюті гривні України, що в цілому становить 3 738 455,84 грн, а тому не погодився із наведеним позивачем розрахунком 3% річних від визначеної ним суми прострочення у розмірі 217 497,29 доларів США.

Належним чином оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку про те, що відповідачка свої грошові зобов`язання належним чином не виконала, існує порушення виконання зобов`язань, тому порушене право позивача підлягає захисту.

Також суд першої інстанції стягнув з відповідачки на користь позивача 6 257,95 грн витрат на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 квітня 2025 року справу призначено до розгляду на 08 травня 2025 року о 10 год 00 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог в частині визначення валюти стягнення, оскільки позивач просив суд стягнути 3% річних у доларах США, відповідно суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги, повинен був прийняти рішення в межах прохальної частини позову.

Також адвокат зазначає, що в позові зазначено період нарахування 3% річних поза межами трьох років, що передували даті подання позову, що теж є самостійною підставою для відмови у його задоволенні.

Окрім того у позивача відсутні підстави для нарахування 3% річних за період з 23 листопада 2019 року по 22 серпня 2020 року, адже Постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин, а відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК встановлено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення).

Навіть якщо суд, дійшов би до висновку, що позов підлягає до задоволення то розрахунок 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання мав бути проведений за період з 23 листопада 2019 року по 12 березня 2020 року, розмір нарахування за який становив би 33 799,73 грн.

На переконання сторони відповідачки, оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, тому не підлягають розподілу витрати ТОВ «Діджи Фінанс» на правничу допомогу.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Також представник ТОВ «Діджи Фінанс» просить стягнути з відповідачки судові витрати на правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції, орієнтовний розмір яких становить 20 000 грн.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, при цьому у поданих заявах просили проводити розгляд справи у їх відсутність.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2014 року у справі №127/13757/13-ц позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № CNL-B00/074/2007 від 23 квітня 2007 року (з додатковими угодами) у розмірі 3 738 455,84 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 1 471 831,02 грн, що еквівалентно 184 140,00 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом 266 624,82 грн, що еквівалентно 33 357,29 доларів США, пеня 2 000 000 грн. В іншій частині позовних вимог було відмовлено, вирішено питання судових витрат. Рішення набрало законної сили 20 листопада 2014 року (а. с. 16-18).

24 березня 2021 року на підставі вказаного рішення було відкрито виконавче провадження № 64942719 (а. с. 20-22).

Ухвалою Вінницького міського суду від 27 серпня 2024 року, яка була залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року, у вказаному виконавчому провадженні стягувача ТОВ «ОТП Факторинг» було замінено на його правонаступника ТОВ «Діджи Фінанс» (а. с. 19, 10-15).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

За змістом положень ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до вказаної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилався на положення ст. 625 ЦК України, а також те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Як зазначалося, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2014 року у справі №127/13757/13-ц зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто заборгованість за Кредитним договором № CNL-B00/074/2007 від 23 квітня 2007 року (з додатковими угодами) у розмірі 3 738 455,84 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 1 471 831,02 грн, що еквівалентно 184 140,00 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом 266 624,82 грн, що еквівалентно 33 357,29 доларів США, пеня 2 000 000 грн.

Відповідачка не заперечує факту невиконання вказаного рішення.

Позивачем надано належні докази переходу до нього права грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

Отже, з огляду на встановлені обставини висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 83 994,78 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за період 23 листопада 2019 року по 22 серпня 2020 року за кредитним договором № CNL-B00/074/2007 від 23 квітня 2007 року (з додатковими угодами), на переконання колегії суддів, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог, адже вони є необґрунтованими, враховуючи право позивача на стягнення 3 % річних від простроченої суми заборгованості та визначення у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2014 року у справі №127/13757/13-ц гривневого еквіваленту заборгованості.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що «створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема, принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування строку позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування строку позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що відповідач має право заявити про застосування строку позовної давності під час апеляційного розгляду справи лише за умови, що судом першої інстанції його не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи та у ній ухвалено заочне рішення.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, про яку представник ОСОБА_1 фактично заявив у скарзі на стадії апеляційного розгляду справи, оскільки у справі не приймалось заочного рішення, про розгляд справи судом усі учасники були повідомлені належним чином.

Окрім того апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у позивача відсутні підстави для нарахування 3% річних за період з 23 листопада 2019 року по 22 серпня 2020 року, тобто у період дії карантинних обмежень.

Так, відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК встановлено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення).

Втім як видно зі змісту вказаної норми, позичальник не звільняється від сплати 3% річних.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга представника ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, понесені судові витрати у суді апеляційної інстанції слід залишити за нею.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Шиманського Віталія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2025 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за нею.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський